Справа № 520/867/19
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 р. № 520/867/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Чайкіної Н.Е.,

за участю:

представника позивача - Пелих Л.Д.,

представника відповідача - Шамілової Л.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Харківський автогенний завод» (м. Харків, вул. Автогенна, 10) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (м. Харків. вул. Пушкінська, 46) про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Харківський автогенний завод» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 24.10.2018 № 3, від 24.10.2018 №3, від 24.10.2018 № 3.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, суд дійшов наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області була проведена виїзна перевірка Приватного акціонерного товариства «Харківський автогенний завод» з питань дотримання вимог податкового та валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2016 по 30.06.2018, своєчасності, достовірності, повноти нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску, державного мита, військового збору за період з 01.04.2016 по 30.06.2018 відповідно до затвердженого плану перевірки.

За результатами перевірки контролюючим органом 02.10.2018 було складено акт № 4100/20-40-14-03-07/00204783, яким встановлені порушення позивачем п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження ПДВ на 501199,00 грн. та завищена від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21) за червень 2018 року на 109942,00 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС України у Харківській області 24.10.2018 були прийняті податкові повідомлення - рішення № 3, від 24.10.2018 №3, від 24.10.2018 № 3.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями - рішенням, ПАТ «Харківський автогенний завод» звернулося до суду з даним адміністративним позовом.

З матеріалів справи судом встановлено, що ПАТ «Харківський автогенний завод» є оптовим продавцем рідких природних газів.

18.09.2018 відповідачем на адресу позивача було направлено лист з проханням надати засвідчені підписом платника податків та скріплені печаткою копії наступних первинних документів: прибуткові накладні щодо придбання рідких природніх газів, видаткові накладні щодо реалізації рідких природніх газів, товарно-транспортні накладні на транспортування рідких природніх газів, CMR, акти щодо зливу ТМЦ, відомості до прибуткових накладних щодо придбання та зливу газів, акти прийомe-передачі рідких газів покупцем, акти щодо списання газів при транспортуванні і зливі кріогенних товарів покупцем втрати(природний убуток), додатки до акту списання товарів, відомості по товарах на складах щодо придбання та реалізації рідких газів ,списання при транспортуванні та зливі (природний убуток), журнал-ордер по рахунку 93 щодо списання рідкого газу при транспортуванні та зливі (природний убуток), тощо.

В зв?язку з ненаданням копій вищенаведених документів станом на 24.09.2018 контролюючим органом складено акт про відмову в наданні копій документів № 7450/20-40-14-03-07/00204783.

Відповідачем зазначено, що в ході проведення планової виїзної перевірки були виявлені порушення ПАТ «Харківський автогенний завод» ст.134.1.1, п.198.1 ст.198, п.198.5 ст.198 п.188.1 ст.188 ПК України, що призвело до заниження ПДВ на 501199,00 грн. та завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (ряд.21) за червень 2018 року на 109942,00 грн..

Для здійснення перевезення рідких природних газів від постачальника до замовника ПАТ «Харківський автогенний завод» використовує послуги по доставці автомобільного перевізника. В ході транспортування та зливу рідкого природнього газу позивач отримує втрати (природний убиток) кріогенних продуктів (товарів). Втрати вказаних продуктів на підприємстві оформлюються актами списання товарів та додатком до акту списання із зазначенням кількості придбаних тон рідкого газу у сторонніх організацій, кількість тон реалізованого сторонніми організаціями та втрати рідкого природнього газу, які склалися при транспортуванні та зливі.

У відзиві на адміністративний позов відповідачем зазначено на порушення, які на його думку допущено позивачем, та висновки, що викладені в акті перевірки, вказує на неврахування порушення позивачем порядку складення бухгалтерських документів, що призвело до завищення податкового кредиту з ПДВ, заниження витрат та невірного визначення фінансового результату підприємства.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п. 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до абзаців в), ґ) підпункту 138.10.2 пункту 138.10 статті 138 ПК України до складу інших витрат включаються адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати).

Підпунктом 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 ПК України визначено, що до складу інших витрат включаються: витрати на збут, які включають витрати, пов'язані з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг: а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції; б) витрати на ремонт тари; в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів; ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов'язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства; з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

За правилами п. 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України.

За статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1 1 статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

За ч.3 розділу 1 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Доходи - збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які призводять до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

За ч.1 1 розділу 2 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності.

У Звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період (ч.8 розділу 2 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»).

Пунктом 4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ16), затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318 визначено, що об'єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань (п. 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ16).

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п.6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ16).

Згідно п.7 Положення, витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов'язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

За п.19 вказаного Положення витрати на збут включають такі витрати, пов'язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг):витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут; витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг); витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов'язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона); витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки; витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства; інші витрати, пов'язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на віднесення витрат до валових наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та не можуть свідчити правомірність формування даних податкового обліку.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування об'єкту оподаткування податком на прибуток та витрат.

Аналіз правомірності формування позивачем податкового обліку, зокрема і в частині формування витрат, має здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

З наданих позивачем до матеріалів справи первинних документів вбачається, що придбання рідкого природного газу оприбутковується підприємством в Д-т рах.28 «Товар», К-т рах.63 «Розрахунки з постачальниками» (реалізація рідкого природного газу) відображається в Д-т рах.36 «Розрахунки з покупцями та замовниками», К-т рах.702 «Доходи від реалізації товарів», собівартість реалізованого рідкого природного газу формується на рахунку 802 «Собівартість реалізованих товарів», транспортні послуги Д-т рах.93 «Витрати на збут», К-т рах.63 «Розрахунки з постачальниками».

Відповідач визнав убутки при транспортуванні та зливу кріогенних продуктів (кисень рідкий технічний, азот рідкий підвищеної чистоти сорт 1, аргон рідкий вищий сорт, діоксид вуглецю скраплений) природними убутками.

Судом встановлено, що рідкий кисень, рідкий азот, рідкий двоокису вуглецю - це товар, так як позивач не виробляє, а купує у виробника (постачальника) та в подальшому транспортує і зливає покупцям.

Витрати (природний убиток) кріогенних продуктів (товарів) на підприємстві оформлюються актами списання товарів та додатком до акту списання в якому зазначається кількість придбаних тон рідкого природнього газу у сторонніх організацій, кількість тон реалізованого сторонніми організаціям та втрати рідкого природнього газу які склалися при транспортуванні та зливі. (а.с.71-157, том №5).

Втрати (природний убиток) кріогенних продуктів (товарів) при транспортуванні та зливі списується підприємством до складу втрат на збут. Бухгалтерська проводка Д-т рах.93 «Втрати на збут», К-т 28 «Розрахунки з постачальниками». Перелік первинних документів, на підставі яких здійснюється списання втрат рідкого природнього газу при транспортуванні та зливі, наведено в додатку до № 14 до акту перевірки.

На момент проведення перевірки у позивача були наявні всі необхідні документи, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського та податкового обліку, для віднесення до податкового кредиту сум, сплачених позивачем контрагенту, а аналіз наданих позивачем первинних податкових документів свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження формування витрат та податкового кредиту по операціях з контрагентами, які були предметом перевірки.

Контролюючи орган не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що списання природних втрат здійснено понад встановлені норми, тому у даному випадку зобов'язання з ПДВ не нараховуються, оскільки природні втрати придбаного товариством товару для подальшої його реалізації не може вважатися такими, що понесені не у межах господарської діяльності.

Крім того, за змістом положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

В пункті 123.1 статті 123 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Згідно наказу по товариству від 07.09.2009, загальні максимальні втрати придбаних у виробників жидкого кислорода, жидкого азоту, жидкого двоокису вуглецю при транспортуванні та зливі споживачам складає 6,7%. Величина природного убутку визначається окремо для кожного найменування кріогенного продукту; обставини щодо визнання відповідачем убутку при транспортуванні та зливу кріогенних продуктів (кисень рідкий технічний, азот рідкий підвищеної чистоти сорт 1, аргон рідкий вищий сорт, діоксид вуглецю скраплений) природними убутками; що рідкий кисень, рідкий азот, рідкий двоокису вуглецю - це товар, так як позивач не виробляє, а покупає у виробника (постачальника) та в подальшому транспортує і зливає покупцям; первинні документи, на підставі яких були списані втрати.

Якщо списання природних втрат здійснено відповідно до встановлених норм на підприємстві, сума ПДВ на втрати (природний убиток) не нараховується.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 по справі № 820/3760/16 (№ в ЄДРСР 77827147).

Таким чином, зобов'язання щодо реєстрації податкової накладної у ПАТ «Харківський автогенний завод», в даному випадку не виникли, а тому у контролюючого органу не було підстав для прийняття податкового повідомлення - рішення № 3 від 24.10.2018).

Щодо податкового повідомлення -рішення № 3 від 24.10.2018, суд зазначає наступне.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Оскільки позивачем списання природних втрат здійснювалось на підставі наказу підприємства від 07.09.2009, у ПАТ «Харківський автогенний завод» не виникло зобов'язань на податковий кредит, а саме суму, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду.

За таких обставин податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 24.10.2018 № 3, від 24.10.2018 №3, від 24.10.2018 № 3 не можна визнати обґрунтованим.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваних рішень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Під час розгляду справи в судовому засіданні представником позивача до закінчення судових дебатів було заявлено клопотання про вирішення питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу з наданням строку для подання суду доказів на підтвердження понесення позивачем відповідних витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За правилами ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на положення зазначених норм права, суд вбачає за можливе надати позивачу п'ятиденний строк з дня ухвалення рішення для надання суду відповідних доказів на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи.

Керуючись ст.ст. 5-10, 72, 73, 74, 77, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Харківський автогенний завод» (м. Харків, вул. Автогенна, 10) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області (м. Харків. вул. Пушкінська, 46) про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 24.10.2018 № 3, від 24.10.2018 №3, від 24.10.2018 № 3.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області () на користь Приватного акціонерного товариства «Харківський автогенний завод» () судовий збір у розмірі 15894,05 грн. (п'ятнадцять тисяч вісімсот дев'яноста чотири гривні 05 копійок).

Надати Приватному акціонерному товариству «Харківський автогенний завод» строк - п'ять днів після ухвалення рішення для подання доказів понесення витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, про що заявлено представником позивача до закінчення судових дебатів у справі.

Роз'яснити позивачу, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.03.2019.

Суддя В.В. Єгупенко