Справа № 752/12772/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 січня 2019 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військового комісаріату Голосіївського району міста Києва про дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Військового комісаріату Голосіївського району міста Києва в якому просив визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову за справою про адміністративне правопорушення № 557 від 13.06.2018 року.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 січня 2019 року в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, що прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.06.2018 року позивач з`явився до Військового комісаріату Голосіївського району міста Києва у зазначений в повістці час та місце, де ОСОБА_1 було вручено повістку на 07.06.2018 року з поміткою «на збори» для проходження медичної комісії.

07.06.2018 року ОСОБА_1 прибув до Військового комісаріату Голосіївського району міста Києва, де відмовився від отримання повістки на 11.06.2018 року з поміткою «на збори» .

Зазначене підтверджується протоколом № 557 від 07.06.2018 року, який складено заступником Військового комісара Голосіївського району міста Києва Мойсеєнком В.С, про адміністративне правопорушення за ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КупАП) (а.с.31-33).

На підставі протоколу № 557 від 07.06.2018 року про адміністративне правопорушення передбачене ст.210-1 КУпАП, 13.06.2018 року Військовим комісаром Голосіївського району міста Києва ОСОБА_2 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КупАП, у зв`язку з тим, що останній, як військовозобов`язаний, порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (а.с.9) (далі по тексту оскаржувана постанова).

За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення прийнято рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало порушення позивачем вимог ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Не погоджуючись з вищезазначеною оскаржуваною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи знайшли своє підтвердження факти вчинення позивачем правопорушення передбаченого ст. 210-1 КУпАП, а відповідачем дотримано порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (далі по тексту КупАП) (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що згідно постанови за справою про адміністративне правопорушення № 557 від 13.06.2018 року вбачається, що Військовим комісаром Голосіївського району міста Києва ОСОБА_2 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.210-1 КупАП, у зв`язку з тим, що останній, як військовозобов`язаний, порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що він є обмежено придатним до військової служби, а повторний огляд ВЛК проводиться один раз на 5 років, мобілізація, воєнний стан та війна, згідно указів Президента, не оголошено, а тому у відповідача були відсутні підстави для призову останнього на збори.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно є особою обмежено придатною до військової служби за станом здоров`я. Зазначене підтверджується копією довідки Голосіївського РВК м. Києва від 28.02.2017 року (а.с.10).

05.03.2019 року (вх.8429) на адресу суду відповідачем надано пояснення та додаткові докази, в яких звернуто увагу суду апеляційної інстанції на те, що відповідно до норм чинного законодавства, позивач зобов`язаний був з`явитися на збори військовозобов`язаних.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Правовими положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

На виконання вимог чинного законодавства, зокрема, вищезазначених правових положень та постанови Пленуму Верховного Суду України в матеріалах справи містяться, надані відповідачем, докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ст. 201-1 КУпАП.

По суті зафіксованого в оскаржуваній постанові правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період (ч. 8 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до ст.27 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» в запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі.

Згідно ч. 3 з ст.29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язані (крім резервістів) можуть бути призвані районними (міськими) військовими комісаріатами на навчальні збори до п`яти разів строком до двох місяців кожного разу.

Військовозобов`язані, яким надійшла повістка районного (міського) військового комісаріату (органу Служби безпеки України) на прибуття для призову на збори, зобов`язані прибути в пункт і в строк, зазначені у повістці (абз.1 ч. 9 ст.29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного до військового комісаріату для призову на збори в пункт і в строк, установлені військовим комісаріатом, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України (абз.3 ч. 9 ст.29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Відповідно до ст.20 Закону України «Про оборону» громадяни, винні у порушенні законодавства та інших нормативно-правових актів у сфері оборони України несуть відповідальність згідно із законом.

Статтею 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, винні у порушенні порядку військового обліку, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, прибуття за викликом до військового комісаріату, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Права особи при розгляді справ про адміністративні правопорушення закріплені ст.268 КУпАП, відповідно до якої особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.

Як вбачається з матеріалів справи позивач не був присутній під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього. Між тим, відповідачем дотримано порядок передбачений законодавством про розгляд справи про адміністративне правопорушення.

При зверненні до суду позивач посилається на те, що не був повідомлений про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак, відповідно в протоколі про адміністративне правопорушення, який позивач відмовився отримати і поставити свій підпис про ознайомлення, і зазначені обставини підтверджені ним особисто в позовній заяві, міститься повідомлення про місце і час розгляду справи.

Аналіз правових положень чинного законодавства та обставин справи дає підстави для висновку про те, що Військовий комісар Голосіївського району міста Києва ОСОБА_2 , під час винесення оскаржуваної постанови, діяв у межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, в зв`язку з цим, на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді 510 грн. штрафу.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 січня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточної та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.