Справа № 303/8492/13-а
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2019 року м. Ужгород№ 303/8492/13-а
Закарпатський окружний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді - Луцович М.М.

суддів: Гаврилко С.Є.; Рейті С.І.

при секретарі судових засідань Симканич Ю.В.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - не з`явився;

представник третьої особи - Карпій М.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
09 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа Військовий комісаріат Закарпатської області про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, позов залишено без розгляду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 року ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року було скасовано, а справу №303/8492/13-а було направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 05 вересня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа Військовий комісаріат Закарпатської області про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень було передано на розгляд до Закарпатського окружного адміністративного суду за предметною підсудністю.

Позовні вимоги позивач мотивовує тим, що в період з листопада 1975 року по лютий 1990 року позивач проходив військову службу. Медико-соціальною комісією 14.12.2009 року було проведено огляд позивача, за результатом якого встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Так, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової допомоги у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення, проте 03.02.2010 року позивачеві було відмовлено у здійсненні такої виплати. 8 липня 2010 року позивач звернувся до суду та оскаржив бездіяльність відповідача. Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року позовні вимоги позивача були задоволені, однак постановою Вищого адміністративного суду України від 22.05.2013 року було скасовано постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року. Позивач наголошував, що відмова відповідача у виплаті йому одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності є незаконною та необґрунтованою, з огляду на те, що згідно Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку та умов призначення і виплати одноразової допомоги у разі загибелі, поранення чи інвалідності військовослужбовця", постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 15.04.2005 року він має право на отримання одноразової грошової у зв`язку з інвалідністю та втратою професійної працездатності. Так, позивач зазначав, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 41 Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу" він має право на отримання грошової допомоги у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою, а саме: 60 грошових забезпечень за останньою посадою, яка складала 5484,14 грн., тобто на виплату одноразової допомоги в сумі 309048,40 грн.

В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду.

21.02.2019 року представник відповідача надіслав до суду клопотання про неможливість явки в судове засідання, призначене на 22.02.2019 року, у зв`язку з перебування в іншому судовому засіданні, призначеному на 22.02.2019 року о 11:00 год. Господарським судом Івано-Франківської області.

Також, згідно поданого клопотання від 21.02.2019 року, представник відповідача заперечує проти задоволення позову, з підстав зазначених в попередньо наданих письмових поясненнях та просить суд не розглядати справу за його відсутності, а засідання по справі перенести на іншу дату. Однак, представником відповідача не було надано до суду належних доказів перебування в іншому судовому засіданні, неможливості його явки в дане судове засідання, а також неможливості забезпечити відповідачем явки іншого уповноваженого представника відповідача, відтак суд вважає причини неявки в судове засідання представника відповідача не поважними.

Згідно ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання, не надання представником відповідача належних доказів неможливості явки в судове засідання, з метою своєчасного розгляду справи по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.

В матеріалах справи наявне письмове заперечення представника відповідача на позов та доповнення до відзиву (заперечення) на позов, згідно яких відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що в порядку примусового виконання постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.12.2010 р. та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 19126,80 грн., у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовної заяви з мотивів викладених в наданому письмовому запереченні, вказавши на те, що позивачеві вже була виплачена одноразова грошова допомога, розмір якої відповідає вимогам постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач з листопада 1975 року по лютий 1990 року проходив військову службу у військовій прокуратурі та перебував на грошовому забезпеченні.

Як встановлено в ході розгляду справи по суті та не заперечувалося сторонами, під час проходження військової служби позивач відряджався на ліквідацію наслідків Чорнобильської катастрофи, у зв`язку з чим йому надано статус учасника ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорії, учасника війни.

14 грудня 2009 року медико-соціальною комісією Закарпатської обласної контрольної медико-соціальної комісії проведено огляд позивача, за результатом якого видано Довідку №0207875 серія МСЕ - 7-66 КА та встановлено третю групу інвалідності, у зв`язку із захворюванням пов`язаним із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС.

Позивач 28.12.2009 року звернувся до Військового комісаріату Закарпатської області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Однак, листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 25.01.2010 року №248/6/С/63-д позивачеві було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", в редакції введеній в дію з 1 січні 2007 року, у зв`язку з тим, що позивач проходив службу у 1990 році, тобто до введення в дію вказаного нормативно-правового акту (а.с. 7).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон), дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

У відповідності до ч. 3 ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232XІІ (в редакції згідно Закону України від 4 квітня 2006 року № 3597-ІV "Про внесення змін до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу", яка набрала чинності 10 травня 2006 року) у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія по інвалідності.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності за умов, передбачених частиною третьою цієї статті, виплачується одноразова грошова допомога в порядку, визначеному Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей".

Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Згідно ч. 8 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення ступеня втрати працездатності військовослужбовцем, військовозобов`язаним або резервістом у період проходження військової служби (зборів), служби у військовому резерві у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Оскільки, матеріалами справи встановлено, що інвалідність позивача настала в період проходження військової служби, отже враховуючи вище викладе, суд приходить висновку, що позивач мав право на виплату йому одноразової грошової допомоги на час звернення з відповідною заявою від 28.12.2009 року до військового комісаріату Закарпатської області.

Разом з тим, не знайшло свого підтвердження посилання позивача про те, що він має право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення (60 грошових забезпечень), з огляду на наступне.

Так, на виконання умов статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року № 499 був затверджений "Порядок та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" (далі - Порядок №499).

Відповідно до п. 2 Порядку №499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 60-місячного грошового забезпечення - інвалідам I групи; 54-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи; 48-місячного грошового забезпечення - інвалідам III групи.

З огляду на те, що згідно Довідки МСЕК №0207875 серія МСЕ - 7-66 КА позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, відтак ОСОБА_1 мав право на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 48-місячного грошового забезпечення.

При цьому, у відповідності до вимог п. 2 Порядку №499 грошове забезпечення визначається для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності чи у разі інвалідності, що сталися включно до 31 грудня 2007 р., - виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення відповідно до Указів Президента України від 10 квітня 1996 р. N 925 ( 925/96 ) та від 23 лютого 2002 р. N 173 (173/2002 ) і постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 р. N 829.

Враховуючи вище викладене, у зв`язку з тим, що позивач є інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, суд приходить висновку, що позивач мав право на виплату йому одноразової грошової допомоги у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, визначеному на день звільнення з військової служби.

Згідно наявної в матеріалах справи Довідки від 28.08.2012 року №1180 розмір грошового забезпечення позивача за останньою посадою, яку він обіймав на день звільнення з військової служби 05.02.1990 року складала 379,50 карбованців (а.с. 15, Т.2).

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України "Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України" грошове забезпечення визначене в карбованцях підлягає індексації у співвідношенні 1 карбованець на 1,05 гривні.

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи по суті, постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2012 року, позов ОСОБА_1 було задоволено та визнано незаконною відмову начальника відділу забезпечення та контролю соціальних виплат департаменту фінансів міністерства оборони України у нарахуванні та виплаті позивачеві одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності військовослужбовця у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу у разі інвалідності військовослужбовця у відповідності до вимог Закону у розмірі п`ятирічного грошового забезпечення - 60 грошових забезпечень за останньою посадою.

Постанова Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 грудня 2010 року була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року.

В подальшому, постановою Вищого адміністративного суду України від 22.05.2013 року було скасовано постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року. Постанова мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, обставини даної справи встановили повно і всесторонньо, але неправильно застосували норми процесуального права щодо встановлення належного відповідача у справі, а, відповідно, і щодо наявності підстав для задоволення позову позивача до начальника відділу забезпечення та контролю соціальних виплат Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Проте, як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, в порядку примусового виконання постанови Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2010 року, залишеної в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року, позивачу була виплачена одноразова грошова допомога, у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження військової служби в сумі 19126,80 грн.

Так, згідно листа від 18.09.2012 року №100 позивача було повідомлено, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою КМУ від 28.05.2008 року №499, у зв`язку з набуттям законної сили рішень суддів та у відповідності до Протоколу №5 від 17.08.2012 року, було прийнято рішення щодо призначення позивачеві одноразової грошової допомоги в сумі 19126,80 грн. (а.с. 17, Т.2).

Згідно Витягу з Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 17.08.2012 року №5 - у зв`язку з набуттям законної сили рішень суддів було прийнято рішення призначити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , звільненому з військової служби 05.02.1990 р., який є інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, визначеному на день звільнення з військової служби в сумі 19126,80 грн. (а.с. 19, Т.2).

Позивачем не оскаржувався, ні в адміністративному ні в судовому порядку, вказаний Протокол від 17.08.2012 року №5, згідно якого відповідачем було прийнято рішення про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги в розмірі 19126,80 грн.

Так, фактична виплата ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з інвалідністю, що настала в період проходження військової служби в сумі 19126,80 грн. підтверджується Платіжним дорученням №869 від 25.09.2012 року (а.с. 14, Т.2).

Як встановлено в ході розгляду справи по суті, вказана сума одноразової грошової допомоги не була повернута позивачем, у зв`язку з винесенням постанови Вищого адміністративного суду від 22.05.2013 р. згідно якої було скасовано постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року. Доказів протилежного сторони до суду не надали.

У зв`язку з вищезазначеним, суд приходить висновку, що на дату звернення позивача до суду з даною позовною заявою, а саме: 09.12.2013 року відповідачем вже було виплачено позивачеві одноразову грошову допомогу у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, визначеному на день звільнення з військової служби в сумі 19126,80 грн.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, оскільки належними та допустимими доказами підтверджується, що відповідачем було виплачено позивачеві одноразову грошову допомогу в розмірі встановленому чинним законодавством України.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, відповідач як суб`єкт владних повноважень надав до суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, натомість позивачем не було доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ-168, Проспект Повітрофлотський, 6), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
2. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

Головуючий суддяМ.М. Луцович

Суддя С.Є. Гаврилко

Суддя С.І. Рейті

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано суддею 11.03.2019 року, з огляду на перебування у відрядженні судді Гаврилка С.Є.