Справа № 460/2563/18
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1484/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Сапіги В.П., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року (рішення ухвалене у м. Рівне судом у складі головуючого судді Друзенко Н.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Сарненського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Сарненського об'єднаного управління Пенсійного України в Рівненській області про зобов'язання зробити перерахунок та виплатити пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що вона перебуває на обліку органу Пенсійного фонду як інвалід 3 групи від захворювання, пов'язаного з аварією на Чорнобильській АЕС. Також вона проживає на території, яка є зоною гарантованого добровільного відселення. У вересні 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку розміру її пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до ст.39, ст.49, ст.50, ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Сторона позивача вважає відмову відповідача у такому перерахунку пенсії протиправною, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 у справі №1-11/2018(3830/15). За наведеного, просила позов задовольнити повністю. Просив позов задоволити.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 року №6-р/2018 справа №1-11/2018(3830/15).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача по призначенню, перерахунку та виплаті додаткової пенсії позивачу в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином жодних правових підстав для того, щоб покладати на відповідача обов'язок по перерахунку та виплаті позивачу доплати до пенсії, в розмірі двох мінімальних заробітних плат починаючи з 17.07.2018 з подальшим перерахуванням та виплатою в належному розмірі; по перерахунку та виплаті додаткової пенсії за шкоду здоров'ю в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з мінімальних пенсій за віком в розмірі не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, з 17.07.2018 з подальшим нарахуванням та виплатою пенсії у зв'язку з збільшенням мінімального розміру пенсії за віком; по перерахунку та виплаті позивачу доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва та захворювання, спричиненого Чорнобильською катастрофою - в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком з 17.07.2018 з подальшим перерахуванням та виплатою в належному розмірі,- немає, як і немає підстав для стягнення на користь позивача різниці між нарахованою додатковою пенсією та доплатою до пенсії відповідно до статей 39, 49, 50, 53, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та фактично виплаченою сумою додаткової пенсії та доплати з 17.07.2018.

Судом першої інстанції встановлено, що з 22.10.2012 позивач перебуває на обліку в Сарненському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Рівненської області як інвалід 3 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, та особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується копією посвідчення особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 від 23.03.2012, довідкою МСЕК серії АВ №0756756 від 19.02.2018.

Так, позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії відповідно до ст.49, ст.50, ст.53 ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Листом від 25.09.2018 за №3321/03 Сарненське об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області повідомило, що правових підстав для перерахунку пенсії позивачу немає.

Станом на 19.09.2018 розмір пенсійної виплати становить 1768,02 грн., яка складається з основного розміру пенсії - 1597,20 грн. та додаткової пенсії як інваліду 1 категорії 3 групи внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, та яка виплачується позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1210 від 23.11.2011 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

01.04.1991 було введено в дію Закон УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Статтею 14 вказаного Закону, для встановлення пільг і компенсацій визначено такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які втратили повністю або частково працездатність внаслідок Чорнобильської катастрофи, хворі на променеву хворобу, а також особи, захворювання яких пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, - категорія 1;

2) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1986-1987 роках, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи, яких евакуйовано із зони відчуження, - категорія 2;

3) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1988-1990 роках, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи, які постійно працюють або працювали чи проживають або проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, - категорія 3;

4) особи, які постійно працюють і проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, - категорія 4.

Статтею 39 такого Закону було, зокрема, передбачено, що пенсіонерам (що віднесені до категорій 1, 2, 3, 4) щорічно виплачується винагорода в розмірі двомісячної суми пенсії.

Статтею 49 такого Закону було передбачено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 2, 3, 4. Так, особам, віднесеним до категорії 2, щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначалася у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком; особам, віднесеним до категорії 3 - 25 процентів, а особам, віднесеним до категорії 4 - 15 процентів.

Законом України "Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №2001-XII від 19.12.1991, Закон УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 викладено у новій редакції.

За такою редакцією, стаття 39 Закону №796-XII, визначала, що оплата праці громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за підвищеними тарифними ставками (відрядними розцінками) і посадовими окладами, з урахуванням рівня радіоактивного забруднення ізотопами цезію, складності виконуваних робіт і умов праці в таких розмірах: - від 1 до 5 Кі/км2 - на 20-30 процентів; - від 5 до 10 Кі/км2 - на 30-40 процентів; - від 10 до 15 Кі/км2 - на 40-60 процентів; - від 15 до 30 Кі/км2 - на 60-80 процентів; - понад 30 Кі/км2 - на 80-100 процентів. Перелік видів робіт і конкретні розміри процентних надбавок залежно від складності робіт та умов праці встановлюються Кабінетом Міністрів України. Пенсії, стипендії, допомога громадянам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення, підвищуються в розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, а також інвалідам, які дістали інвалідність внаслідок Чорнобильської катастрофи, підвищена оплата може обчислюватись із середньої заробітної плати, яку вони одержували до виходу на пенсію або встановлення інвалідності.

Статтею 49 Закону в новій редакції було передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

При цьому, за статтею 50 такого Закону, особам, віднесеним до категорії 1, призначалася щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірах: - інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам III групи, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, а також особам, захворювання яких пов'язане з наслідками Чорнобильської катастрофи, - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

А за статтею 51 - особам, віднесеним до категорії 2, призначалася щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком. Особам, віднесеним до категорії 3, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю - у розмірі 25 процентів мінімальної пенсії за віком. Особам, віднесеним до категорії 4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №230/96-ВР від 06.06.1996 було внесено ряд змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наступного.

Рішення Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018, то ним визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991; статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014.

Оскільки підпункти 8-14 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014, ні вказаними, ні жодними іншими рішеннями Конституційного Суду України неконституційним не визнавались, то статті 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 продовжують діяти у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-VIII від 28.12.2014.

Таким чином, за чинними нормами Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи та щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, призначається у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Що стосується статті 39 Закону №796-XII, яка положеннями підпункту 7 пункту 4 розділу I Закону №76-VIII була виключена, то слід зазначити, що Законом України "Про внесення зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №987-VIII від 04.02.2016 до Закону №796-XII від 28.02.1991 з 01.10.2016 включено статтю 39 такого змісту: "Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження - Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України". В такій редакції вказана норма діє і на даний час.

Оскільки позивачем не надано, а судом не здобуто доказів того, що позивач працює у зоні відчуження, то колегія суддів прийшла до висновку про безпідставність позовних вимог.

Крім того, апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 року у справі №460/2563/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

На Постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді В. П. Сапіга
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 13.03.2019 року