Справа № 140/224/19
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року ЛуцькСправа № 140/224/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради (далі Департамент соцполітики Луцької міської ради, відповідач) про визнання дій протиправними щодо відмови у встановленні статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни та зобовязання відповідача прийняти рішення щодо встановлення статусу інваліда війни та видати відповідне посвідчення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 відкрито провадження у справі та відповідно до приписів статей 12, 257, 262 КАС України ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та з 25.04.2018 встановлено ІІ групу інвалідності у зв'язку з захворюванням пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

У 1987-1988 роках був безпосередньо зайнятий на будівництві моста через р. Припять а/д Славутич - Чорнобиль. 30 км. зона - м. Чорнобиль, куди був направлений на роботу вахтовим методом з Мостобудівельного загону №60, який є структурним підрозділом ПАТ Мостобуд. В свою чергу ПАТ Мостобуд брав участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони.

У грудні 2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, однак йому було відмовлено у звязку з відсутністю розпорядчих документів щодо залучення його до складу формувань Цивільної оборони.

Позивач вважає, що Департаментом соцполітики Луцької міської ради необґрунтовано висунута вимога про надання розпорядчого документа по лінії Цивільної оборони щодо залучення підприємства на якому працював позивач до формувань Цивільної оборони та розпорядчого документа по підприємству про залучення позивача до складу вказаного формування, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки МСЕК та необхідність подання будь-яких інших документів на підтвердження факту участі особи в ліквідації наслідків аварів на ЧАЕС не передбачена.

За наведених обставин, позивач вважає, що відповідач не мав жодних законних підстав для відмови у наданні статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, а тому вказані дії щодо відмови в наданні статусу та видачі посвідчення інваліда війни вважає протиправними та просить суд зобов'язати Департамент соцполітики Луцької міської ради прийняти рішення щодо встановлення йому статусу інваліда війни та видачі посвідчення інваліда війни відповідно до діючого законодавства.

18.02.2019 відповідачем подано до суду відзив (а.с.19-21) щодо заявлених позовних вимог, в якому останній просить в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки статус особи з інвалідністю внаслідок війни встановлюється особам, залученим до складу формувань Цивільної оборони на підставі документів, які мають містити інформацію про розпорядчий документ по лінії Цивільної оборони про залучення підприємств, установ (наказ чи розпорядження) до названого формування та розпорядчий документ по підприємству, установі про залучення осіб до складу зазначеного формування, всі відомості про роботу, яку виконував громадянин під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також довідки МСЕК про групу інвалідності та причину захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Документи надані ОСОБА_1 підтверджують факт його участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, а також настання інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Також дані обставини, свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи. Водночас, для набуття статусу особи з інвалідністю в наслідок війни (з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту), окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, вказаний Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони. Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств. З огляду на відсутність доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи достатніх підстав для набуття статусу особи з інвалідністю внаслідок війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту немає.

Таким чином, оскільки позивачем не було надано відповідачу та до суду усіх необхідних документів, які дають йому право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. З врахуванням наведеного просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та відповідно має статус особи, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1, що підтверджується копією вкладки №030126 до посвідчення громадянина який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серія А №075920 (а.с.12).

З 25.04.2018 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у звязку із захворюванням повязаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується експертним заключенням Львівської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного звязку та інвалідністю з роботами по ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та їх професійного характеру №93 від 20.08.1991 та довідкою МСЕК серія 12ААА №758967 (а.с.9-11).

Судом також встановлено, що у 1987-1988 роках ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на будівництві моста через р. Припять а/д Славутич - Чорнобиль. 30 км. зона - м. Чорнобиль, куди був направлений на роботу вахтовим методом з Мостобудівельного загону №60, який є структурним підрозділом ПАТ Мостобуд, що також підтверджується довідками ПАТ Мостобуд від 22.11.2018 за №8-ВК та №27-ВК (а.с.7-8).

У грудні 2018 року позивач звернувся до Департаменту соцполітики Луцької міської ради зі зверненням про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та отримання посвідчення інваліда війни.

Листом №11.8-8/17630 від 04.12.2018 відповідач відмовив ОСОБА_1 в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, оскільки подані заявником документи не містять інформації, зокрема розпорядчих документів щодо залучення останнього до складу формувань Цивільної оборони (а.с.6).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Так, відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни відносять осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, однією з необхідних умов для встановлення статусу інваліда війни відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, є залучення цієї особи до складу формувань Цивільної оборони.

Тобто, не всі особи, які виконували роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підпадають під дію наведеної статті.

Статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

З пояснювальної записки до проекту цього Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.

Позивач не брав участь у загонах спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР.

Пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків інвалідів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 (далі Положення № 302), передбачено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Згідно з пунктом 10 Положення №302, посвідчення інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причини інвалідності.

Відповідно до пункту 7 Положення № 302, посвідчення інваліда війни видаються пенсіонерам, які отримують пенсії в органах Пенсійного фонду, органами праці та соціального захисту населення, іншим пенсіонерам - органами, в яких вони перебувають на обліку для призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Отже, право встановлювати статус інваліда війни та видавати посвідчення відноситься до повноважень відповідних органів праці та соціального захисту населення.

Для забезпечення заходів з цивільної оборони, захисту населення і територій від наслідків надзвичайних ситуацій та проведення спеціальних робіт у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, місцевих державних адміністраціях, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності і підпорядкування створюються спеціалізовані служби цивільної оборони: енергетики, захисту сільськогосподарських тварин і рослин, інженерні, комунально-технічні, матеріального забезпечення, медичні, оповіщення і зв'язку, протипожежні, торгівлі і харчування, технічні, транспортного забезпечення та інші. Для проведення евакуаційних заходів в умовах надзвичайних ситуацій на базі місцевих державних адміністрацій створюються евакуаційні комісії.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 №1111, та Положенням про невоєнізовані формування Цивільної оборони СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 №90, формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення. Виконання завдань виробничого характеру на них не покладалось.

Також, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Таким чином, формування Цивільної оборони, в т.ч. невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф та стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2018 (справа № 377/797/17, провадження №К/9901/5706/17) висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно підпункту 1 частини першої статті 9 Закону № 796-ХІІ.

За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону № 3551-ХІІ.

Суд вважає, що довідка ПАТ МОСТОБУД від 22.11.2018 №27-ВК, а також копії наказу Міністерства транспортного будівництва від 06.05.1986 № 144/15с «Про залучення персоналу організацій Мінтрансбуду до виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС», наказу Мостобуду № 1 від 21.11.1996 № 686 та лист Міністерства транспортного будівництва від 03.07.1986 № 9-ДСС не є доказами, що свідчать про участь позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі саме формувань Цивільної оборони, оскільки не підтверджують самого факту залучення його до складу формувань Цивільної оборони.

Належного документального підтвердження безпосередньої участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони позивач суду не надав.

Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Водночас, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази щодо залучення ОСОБА_1 до складу формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що є обов'язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, тому підстави для поширення на позивача дії пункту 9 частини другої статті 7 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту відсутні.

Таким чином, відповідно до вимог Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту Департаментом соцполітики Луцької міської ради правомірно відмовлено ОСОБА_1 у встановлені статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд прийшов до висновку, що відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 у встановлені статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, в звязку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 245, 246, 295, 297, підпункту 15.5 пункту І розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк