Справа № 320/6876/18
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6876/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Харитонова Х.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах гр. Російської Федерації ОСОБА_4, на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ", Заступника начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби "Жуляни" ОКПП "Київ" старшого лейтенанта Каледіна Костянтина Максимовича про визнання протиправними дій та визнання недійсним рішення, -

В С Т А Н О В И В :

26.12.2018 р. ОСОБА_2, що діє в інтересах гр. Російської Федерації ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ", Заступника начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби "Жуляни" ОКПП "Київ" старшого лейтенанта Каледіна Костянтина Максимовича про визнання протиправними дій та визнання недійсним рішення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 р. повернуто позовну заяву та додані до неї матеріали з підстав не усунення недоліків, встановлених ухвалою про залишення позовної заяви без руху від 29 грудня 2018 року.

Не погодившись з вказаною ухвалою судді, представник позивача подав апеляційну скаргу на це судове рішення, в якій вказує на порушення в застосуванні норм процесуального права та просить скасувати ухвалу з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що представник позивача мав в розпорядженні належним чином оформлені документи на підтвердження повноважень адвоката на представництво інтересів клієнта в суді, зокрема, підписання та подання позовної заяви.

Відповідно до ст.312 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду з наступних підстав.

Згідно із частинами першою та другою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160,161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з п. 1 частини четвертої ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху у встановлений судом строк.

Як вбачається з Ухвали про залишення позовної заяви без руху, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, надав позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків з дня отримання копії даної ухвали шляхом подання до суду уточнюючої позовної заяви з обґрунтованими позовними вимогами до відповідача - 1 - Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ", належним чином оформлених документів на підтвердження права ОСОБА_2 на підписання позовної заяви від імені позивача та вчинення інших процесуальних дій щодо забезпечення інтересів позивача в судах, а також докази сплати судового збору з доказами зарахування його до Державного бюджету за даним адміністративним позовом або докази зарахування суми в розмірі 704,80 грн. по квитанції №45485 від 24.12.2018 до Державного бюджету України.

На виконання даної ухвали суду від 29.12.2018, до суду 14.01.2019 надійшла заява адвоката ОСОБА_2 про усунення недоліків позовної заяви. В заяві адвокат зазначив наступне. Так, для підтвердження факту зарахування судового збору у розмірі 704,80 грн. по квитанції №45485 від 24.12.2018 до Державного бюджету України, до Державної судової адміністрації України 09.01.2019 був надісланий відповідний адвокатський запит. Проте на вказаний адвокатський запит відповідь від ДСА України не надійшла, а тому з метою економії процесуального часу, вирішено повторно сплатити судовий збір у зазначеному розмірі вже через касу банку. Щодо підтвердження повноважень адвоката, представник позивача зазначає, що з Клієнтом на підтвердження повноважень адвоката, як представника громадянина РФ ОСОБА_4 у справі №320/6876/18, надано суду засвідчену копію ордеру ДП №2384/031 від 14.01.2019, виписаного на підставі іншого договору - договору №01/10 про надання правової допомоги від 23.10.2018, який укладений у місті Києві. На зворотній стороні ордеру ДП №2384/031 від 14.01.2019 зазначено, що обмеження правомочностей адвоката за договором №01/10 про надання правової допомоги від 23.10.2018 не встановлені. Отже, в інтересах свого клієнта представник позивача-адвокат має право, зокрема, як підписувати, так і подавати позовні заяви до суду, що цілком узгоджується з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Також вважає, що за необхідне також звернути увагу, що нотаріально посвідчена довіреність від 22.12.2018 так само є належним документом, який підтверджує повноваження представника в межах спору в цій справі виходячи з такого. Нотаріальна посвідчена довіреність від 22.12.2018, що видана в м. Москва клієнтом на ім'я адвоката на представництво його інтересів (з правом в т.ч. звернення з позовними заявами до суду) не потребує легалізації або проставляння апостилю. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, у Київському окружному адміністративному суді у 2018 році наявна практика, за якої суд, вважаючи Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 не універсальною, зазначив, що в частині надання правового захисту у цивільних справах вона спрямована саме на приватноправові відносини, тоді як питання оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади Договірних Сторін є публічно-правовими. На думку суду, оскільки Україна і РФ приєдналися до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05.10.1961, то довіреність має бути оформлена згідно вимог Конвенції шляхом проставлення апостилю. Представник позивача стверджує, що дане твердження є хибним, оскільки в такому разі, вважаючи, що дія Конвенції не поширюється на правовідносини сторін по справі, які мають публічно-правову природу, з огляду на те, що вона регулює відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, суд мав би застосувати цю ж Конвекцію за аналогією. Стосовно позиції суду щодо неприйняття договору про надання правової допомоги №01/10 від 02.10.2016, укладеного в м. Маямі, штат Флорида, США, з підстав відсутності проставленого на ньому апостилю або скріпленого з ним у відповідності до Гаазької конвенції, яка була прийнята в 1961 році, слід зазначити наступне. Договір про надання правової допомоги №01/10 від 02.10.2016 не є офіційним документом в розумінні Гаазької конвенції та вказаної рекомендації Ради Європи № Я (2002), а тому, як документ приватноправового характеру, не потребує легалізації з огляду на таке. Відносинам між адвокатом та клієнтом, заснованих на договорі, не притаманне виконання будь-якої державної або адміністративної функції. Договір про надання правової допомоги №01/10 від 02.10.2016 не був посвідчений ні нотаріально, а ні будь-яким іншим органом. Вказаний договір укладений в простій письмовій формі в м. Маямі, штат Флорида, США у зв'язку із тим, що обидві його сторони дійшли згоди по всіх його умовах і поставили свої підписи знаходячись одночасно в зазначеному населеному пункті, при цьому, право США сторонами не обиралося для регулювання названих договірних відносин. Якщо документ не потребує легалізації - він не потребує й апостилювання. Адже проставляння апостилю є спрощеною процедурою, яка застосовується замість консульської легалізації відповідно до Гаазької конвенції. Як вже зазначалося, дія Конвенції поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з договірних держав і мають бути представлені на території іншої договірної держави. Такі документи засвідчуються спеціальним штампом "APOSTILLE" уповноваженим органом їх держави-походження і додаткового засвідчення (легалізації) не потребують. Виключення із цього загального правила складають договори, які були нотаріально посвідчені. Оскільки у випадку посвідчення договір набуває статусу офіційного документа (складеного за участю іноземних властей), то він потребує легалізації або апостилювання, якщо інше не встановлено міжнародним договором України. Договір, укладений між мною та моїм клієнтом в іноземній державі, є дійсним в Україні, оскільки предмет його регулювання пов'язаний з представництвом інтересів останнього саме в Україні. Цивільне законодавство України не передбачає вимогу спеціального посвідчення договору між адвокатом та клієнтом. В даному конкретному випадку ніякого правового значення місце укладення договору про надання правової допомоги №01/10 від 02.10.2016 (м. Маямі, штат Флорида, США) та додаткової угоди від 27.12.2017 до цього ж договору (м. Київ) для визнання їх положень дійсними в Україні не має, оскільки, як вже наводилося вище, зазначення вказаних населених пунктів в них обумовлено фізичним знаходженням сторін цих правочинів в цих містах у зазначені дати. Слід зауважити, що 30.12.2018 дія договору про надання правової допомоги №01/10 від 02.10.2016 (м. Маямі, штат Флорида, США) була продовжена до 31.12.2019 додатковою угодою, яка укладена в м. Москва, РФ, що пов'язано із його відрядженням до вказаного населеного пункту, а також місцем проживанням в ньому його клієнта, що не суперечить чинному цивільному законодавству України та міжнародним договорам. Стосовно вимог до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" зазначає наступне. З огляду на те, що у попередній редакції позовної заяви, вимоги до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ" у прохальній частині сформовані не були, та беручи до уваги той факт, що інформація про осіб, яким відмовлено у перетині державного кордону, вноситься до баз даних інформаційно-телекомунікаційної системи "Гарт", вважає за необхідне пред'явити до вказаної особи вимогу в такому вигляді: Зобов'язати Окремий контрольно-пропускний пункт "Київ", у разі задоволення позову за наслідками розгляду спору у цій справі, після набуття рішенням суду законної сили, внести до бази даних інформаційно-телекомунікаційної системи "Гарт-1" інформацію про визнане судом протиправне та скасоване рішення заступника начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби "Жуляни" ОКПП "Київ" старшого лейтенанта Каледіна Костянтина Максимовича від 15.12.2018 про відмову громадянину РФ ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 закордонний паспорт НОМЕР_1 у перетині державного кордону на в'їзд в Україну у пункті пропуску "Київ" (Жуляни).

Вважаючи, що позивачем на вимогу суду не надано належним чином оформлених документів на підтвердження права ОСОБА_2 на підписання позовної заяви від імені позивача та вчинення інших процесуальних дій щодо забезпечення інтересів позивача в судах, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги ухвали суду від 29.12.2018 в повній мірі не виконано, недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не усунуто, ухвалою від 18 січня 2019 року повернув позовну заяву заявнику.

Однак, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява гр. Російської Федерації ОСОБА_4 ОСОБА_11 підписана його представником - адвокатом ОСОБА_2, що підтверджується доданим до матеріалів справи ордером на надання правової допомоги від 23 жовтня 2018 року серії ДП № 2384/031, який виданий на підставі договору про надання правової допомоги.

Слід зазначити, що ордер виписаний на території України та відповідає нормам Українського законодавства.

Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушення її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини 1 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 КАС України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

За приписами ст. 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Отже, ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката. Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція КАС України не вимагає.

Колегія суддів зауважує, що виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону № 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 4001 Кримінального кодексу України).

Ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч. 5 ст. 5 КАС України).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

З урахуванням викладеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви гр. Російської Федерації ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що до позову не додано документів, які б підтверджували його волевиявлення на надання повноважень адвокату ОСОБА_2

При ухваленні даної постанови апеляційний суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18.

Відповідно до п. 2 частини першої ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 частини першої ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Повне судове рішення складено 13.03.2019 року.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в інтересах гр. Російської Федерації ОСОБА_4, на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 р. - задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 р. у справі за адміністративним позовом Громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 до Окремого контрольно-пропускного пункту "Київ", Заступника начальника 1-го відділення ІПС відділу прикордонної служби "Жуляни" ОКПП "Київ" старшого лейтенанта Каледіна Костянтина Максимовича про визнання протиправними дій та визнання недійсним рішення - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель