Справа № 0440/7137/18
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2019 року м. Дніпросправа № 0440/7137/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року ( суддя Кучма К.С.) в адміністративній справі №0440/7137/18 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулася до адміністративного суду із адміністративним позовом, в якому просили зобов'язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області взяти на облік ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, як пенсіонерів та здійснити запити електронних пенсійних справ або відновити їх.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим що рішеннями Кам'янського об'єднаного УПФ України в Дніпропетровської області № 49 та № 50 від 05.10.2017 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні виплати пенсій. В обґрунтування відмови зазначено, що відповідно до п.1.5 Порядку № 22-1 заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто за місцем перебування на обліку, а не за місцем реєстрації довіреної особи. Наданими документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території України в м.Кам'янське. З даною відмовою, позивачі погодитися не можуть, у зв'язку з чим вони звернулися до суду з даним позовом. Отже, Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України ухилився від визначення територіального органу Пенсійного фонду України для подання заяви про поновлення (призначення) пенсії, та не врахував висновків суду викладених у постанові Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 року по справі №208/6667/17.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачі звернулись з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилаються на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга фактичного обґрунтована доводами адміністративного позову.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що до грудня 1997 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали в АДРЕСА_1, отримували пенсії за віком. Надалі позивачі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку із чим їх було знято з обліку та виплату пенсій припинено.

Позивачі, через свого представника за довіреністю ОСОБА_3, 03.10.2017 звернулись до пенсійного органу із заявами про поновлення виплати пенсії за віком з 07.10.2009 р. із застосуванням всіх підвищень, індексацій, надбавок та доплат, передбаченим пенсійним законодавством України, як непрацюючим пенсіонерам, дитині війни, взяття на облік, здійснення запиту електронної пенсійної справи, інших недостатніх для поновлення виплати пенсії.

Рішеннями Кам'янського об'єднаного УПФУ Дніпропетровської області № 49 та № 50 від 05.10.2017 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у поновленні виплати пенсій. В обґрунтування відмови зазначено, що відповідно до п.1.5 Порядку № 22-1 заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто за місцем перебування на обліку, а не за місцем реєстрації довіреної особи. Наданими документами не підтверджено місце проживання (реєстрації) на території України в м. Кам'янське.

Позивачі пов'язують порушення своїх прав з діями відповідача щодо не перенаправлення їх заяви до іншого органу, та прийнятого рішення по суті звернення.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, щодо наявності підстав для відмови у задоволені позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Отже, враховуючи викладене, позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058 щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону №1058 втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 07.10.2009 р.

Як вказано в Рішенні № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р., оспорюваними нормами Закону №1058 держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014р., у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й у рішенні у справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 від 07.10.2009 р. щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону й з цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19.05.2015р. у справі №21-168а15.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі як громадянин України, позивач має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни України, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

Разом з тим, пунктом 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у звязку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сімї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сімї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна предявити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Як вбачається з заяв про призначення пенсії, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю були зареєстровані за адресою : АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-2), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, заява для призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання заявника.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо проживання (реєстрації) позивачів в м.Кам'янське до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Крім того, постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.12.2017 року по справі № 208/6667/17, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Кам'янського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішення та спонукання до вчинення дій відмовлено.

Слід врахувати те, що окремі райони Донецької та Луганської областей тимчасово не контролюються українською владою, органи Пенсійного фонду на вказаних територіях не здійснюють свою діяльність. При цьому порядок взаємодії внутрішньо переміщених осіб із вказаних районів із органами Пенсійного фонду України існує, однак питання щодо призначення пенсій особам, що були зареєстровані в окремих районах Донецької та Луганської областей та виїхали на постійне місце проживання за кордон до початку проведення антитерористичної операції відсутній.

Отже, для визначення територіального управління Пенсійного фонду України, уповноваженого розглянути заяву про призначення пенсії, позивачу необхідно було звертатися не до Кам'янського ОПФУ Дніпропетровській області - за місцем реєстрації представника за довіреністю, а безпосередньо до Пенсійного фонду України.

Матеріалами справи встановлено, що 02.04.2018 р. позивачі звернулись до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України та просили визначити повноважний територіальний орган Пенсійного фонду України для вирішення питання взяття його на облік та поновлення виплати йому пенсії.

Листом від 25.04.2018 р. за вих. № 8668/10-11 та № 8669/10-11 Департамент пенсійного забезпечення ПФУ посилаючись на норми Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 р. № 22-1, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 р. за № 1566/11846 зазначив, що заява про призначення пенсії подається заявником особисто або через представника безпосередньо до відповідного управління ПФУ за місцем проживання (реєстрації) заявника, а заява про поновлення виплати пенсії - за місцем перебування на обліку одержувача пенсії. Заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або законним представником до органу, що призначає пенсію за місцем перебування на обліку, як одержувача пенсії. При цьому, Департамент пенсійного забезпечення ПФУ зазначив, що іншого чинним законодавством не передбачено.

Однак, матеріалами справи встановлено, що відповідачем в даній справі визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Слід зауважити, що в даному випадку позивачі або їх представник до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії не звертались, відмова щодо взяття на облік Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачів в матеріалах справи відсутня, тому позовні вимоги щодо зобов'язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області взяти на облік позивачів та здійснити запит електронної пенсійної справи або відновити її є протиправними та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з Переліком управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах Донецької та Луганської областей, які здійснюють повноваження з обслуговування страхувальників на період проведення антитерористичної операції, визначено постановою правління Пенсійного фонду України № 9-1 від 12.05.2015 р.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу залишає без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб'єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України в редакції, яка діє з 15.12.2017 р. та підлягає застосуванню судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. 6-9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 року в адміністративній справі №0440/7137/18- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 13.03.2019 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва