Справа № 826/12381/17
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Рейтаровської О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року

у справі №826/12381/17 (розглянуту у порядку письмового провадження)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Дісна»

до відповідача Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Дісна" звернулося до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України, в якому просило:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення -рішення від 17.07.2017 № .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки акту перевірки суперечать встановленим відповідачем в ході перевірки обставинам, а тому оскаржуване рішення, яке винесено на підставі таких висновків перевірки підлягає скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДФС від 17.07.2017 №.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ'єктивності рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні представники позивача вимоги та доводи апеляційної скарги заперечували та просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Офісом великих платників податків ДФС на підставі п.20.1.4 ст.20 розділу ІІ Податкового кодексу України, у порядку ст. 76 розділу ІІ Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової звітності з акцизного податку за грудень 2016 року ТОВ "Фірма "Дісна". За результатом перевірки складено акт від 23.06.2017 за № 1444/28-10-41-04/31566495 (надалі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено допущення позивачем порушень граничних термінів сплати, встановлених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, самостійно визначеного грошового зобов'язання з акцизного податку в сумі 274 250, 91 грн. на 1 день.

У зв'язку із встановленням допущення позивачем порушень податкового законодавства Офісом великих платників податків ДФС 17.07.2017 винесено податкове повідомлення-рішення №0 яким, за порушення строку сплати грошового зобов'язання з 55 Лікеро-горілчана продукція, позивачу нараховано штрафні санкції в розмірі 27 425,09 грн.

Не погоджуючись з спірним податковим повідомленням-рішенням позивачем подано скаргу до ДФС України. За результатом розгляду скарги, ДФС України прийнято рішення від 19.09.2017 №20845/6/99-99-11-03-01-25, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення, а скаргу позивача-без задоволення.

Вважаючи, рішення відповідача протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом нараховано штрафні санкції за порушення пункту 57.1 статті 57 ПК України при сплаті акцизного податку при здійсненні поставки продукції на митну територію України за відсутності законодавчо визначених підстав, отже податкове повідомлення-рішення від 17.07.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 №481-95 ВР та Податковим кодексом України

Згідно з ст. 62 Податкового кодексу України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У відповідності до п.п. 20.1.4, п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

У відповідності до п. 54.1 ст. 54 ПК України платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п.31.1 ст.31 ПК України строком сплати податку, та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно з абзацом 1 п.57.1 ст.57 Кодексу платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій /декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого податковим Кодексом для подання податкових декларацій.

У відповідності до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строк) сплати суми грошового зобов'язання, у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

Відповідно до абзацу третього частини 4 статті 11 Закону України "Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, плодового і коньячного, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

Пунктом 222.2.1. ст. 222.1. Податкового кодексу України визначено, що податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції) сплачується платниками податку до або в день подання митної декларації.

Згідно пункту 226.2 статті 226 Податкового кодексу України наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Згідно положень п. 226.11 статті 226 Податкового кодексу України ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються.

У відповідності до п. 226.14. ст. 226 Податкового кодексу України для одержання марок акцизного податку імпортер повинен подати продавцю таких марок заявку-розрахунок у трьох примірниках за встановленою продавцем марок формою, платіжні документи, що підтверджують внесення плати за марки та сплату податку до відповідного бюджету. Один примірник заявки-розрахунку залишається у продавця марок акцизного податку, другий - з відміткою продавця марок про сплату податку повертається імпортеру для передачі контролюючому органу, третій - з відміткою продавця марок залишається у покупця (імпортера).

Нормами ст. 227 Податкового кодексу врегульовано ввезення на митну територію України імпортних алкогольних напоїв і тютюнових виробів

Відповідно до п. 227.1 зазначеної статті суб'єкти господарювання - юридичні та фізичні особи, які уклали з іноземними виробниками або іншими нерезидентами контракт (договір) про постачання в Україну алкогольних напоїв і тютюнових виробів, мають право ввозити на митну територію України імпортні алкогольні напої і тютюнові вироби, якщо:

а) ввезення їх на митну територію України здійснюється виключно через визначені Кабінетом Міністрів України пункти пропуску через державний кордон, які зазначені покупцями марок (імпортерами) у заявці-розрахунку;

б) маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється в установленому порядку марками акцизного податку встановленого зразка;

в) алкогольні напої в автомобільних і залізничних цистернах, а також у баках, бачках та інших ємностях місткістю більш як 5 літрів ввозяться в Україну з метою продажу або обміну на митній території України та не підлягають маркуванню. У такому разі податок сплачується до або під час митного оформлення. Контроль за його сплатою здійснюється контролюючими органами;

г) покупець марок (імпортер) подав контролюючому органу митну декларацію, копію декларації про максимальні роздрібні ціни (для тютюнових виробів) та примірник заявки-розрахунку з відміткою продавця марок акцизного податку про сплату сум податку до відповідного бюджету в повному обсязі.

Пунктом 227.6 цієї ж статті вказано, що у разі порушення порядку маркування ввезених алкогольних напоїв і тютюнових виробів та/або неповної сплати податку товар не допускається до митного оформлення і ввезення його на митну територію України забороняється.

Відповідно до п.19 Положення "Про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251, наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати акцизного податку та легальності ввезення товарів.

Пунктом 20 цього положення встановлено, що контроль за наявністю марок на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу здійснюють територіальні органи ДФС, а під час ввезення таких товарів на митну територію України - територіальні органи ДФС. Маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції.

Як вбачається з матеріалів справи позивач у декларації за листопад 2016 року у рядку "А 17" задекларував суму податкових зобов'язань із ввезених підакцизних товарів.

При заповненні декларації акцизного податку були допущені технічні помилки, а саме в строках з кодами операцій А17.1- лікеро-горілчана продукція та А17.2 - виробнича продукція, інших спиртових дистилятів, продуктів із вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об'ємних одиниць та більше.

В подальшому позивачем виправлено допущені в поданій декларації помилки шляхом подання уточнюючої декларації в межах передбаченого строку.

Крім того, факт ввезення позивачем імпортованої алкогольної продукції, маркованої належним чином, є підтвердженням того, що акцизний податок, задекларований у декларації акцизного податку за листопад 2016 року, був сплачений позивачем у встановлені чинним законодавством строки.

Відповідно до Наказу Міністерства фінансів України № 651 від 30.05.2012 року "Про затвердження Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа" у разі, коли в будь-якій графі форми МД-2, МД-3 або МД-8 митної декларації на паперовому носії не вистачає місця для внесення необхідних відомостей декларантом або для проставлення службових позначок чи внесення відомостей посадовою особою митного органу, застосовується доповнення форми МД-6. Так, всі вантажно-митні декларації по товару, що ввозився позивачем на митну територію України у зазначені податкові періоди, містять доповнення МД-6, в якому посадова особа контролюючого органу після перевірки зазначає в обов'язковому порядку номер та дату заявки-розрахунку на придбання марок акцизного податку по продукції, що ввозиться.

Колегія суддів зазначає, що оскільки під час оформлення ввезення алкогольної продукції на митну територію України відповідним органом відбувається перевірка підтвердження сплати акцизного податку, позивачем було надано розрахунок суми акцизного податку з підакцизних товарів (продукції) за листопад 2016 року, та копії вантажно-митних декларацій, згідно з якими відбувалося оформлення ввезення позивачем алкогольної продукції на митну територію України із зазначенням відповідних заявок-розрахунків на придбання марок акцизного податку з відміткою про сплату податку, що є обов'язковим для оформлення ввезення продукції відповідно до пп.226.14 ст. 226 Податкового кодексу України.

Отже, виходячи з системного аналізу фактичних обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивач своєчасно сплатив акцизний податок під час ввезення імпортованої алкогольної продукції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскільки податковим органом нараховано штрафні санкції за порушення пункту 57.1 статті 57 ПК України при сплаті акцизного податку при здійсненні поставки продукції на митну територію України за відсутності законодавчо визначених підстав, таким чином податкове повідомлення-рішення від 17.07.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 17.07.2017 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апелянта стосовно того, що позивачем порушено крайній строк сплати 30.01.2017, а фактичне погашення відбулося 31.01.2017(днем подання уточнюючої декларації) колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у даному випадку факту заниження податкових зобов'язань не було, так як факт погашення відбувся 30.01.2017, а декларація прийнята 31.01.2017.

Матеріалами справи підтверджується своєчасне подання позивачем до податкового органу відповідної звітності, самостійне усунення виявлених недоліків шляхом подання уточнюючої декларації в межах передбаченого строку.

Колегія суддів зазначає, що специфіка нарахування штрафної санкції, полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом вже на погашену суму податкового боргу, таким чином, при поданні уточнюючої податкової декларації, якою зменшується податкове зобов'язання з певного податку, відсутній об'єкт застосування штрафної санкції, передбаченої статтею 126 Податкового кодексу України, оскільки подання уточнюючої декларації зі зменшеним податковим зобов'язанням не є сплатою узгодженої суми податкового зобов'язання, у той час як її (штрафної санкції) нарахування залежить від суми погашеного податкового боргу та кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов'язання, а отже, з врахуванням встановлених у даній справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність застосування до позивача штрафу, передбаченого з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України.

Правову позицію з аналогічного питання Верховний Суд висловив у постанові від 23 січня 2018 року у справі № К/9901/2251/17 (№ 810/2108/16) та у постанові від 13 лютого 2018 року у справі № К/9901/416/17 (№ 803/1156/17).

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 07 березня 2019 року.