Справа № 532/1362/18
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 р.Справа № 532/1362/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Рубана Едуарда Вікторовича на постанову Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.12.2018 року (ухвалене суддею Омельченко І.І.) по справі № 532/1362/18 за позовом ОСОБА_2 до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Рубана Едуарда Вікторовича про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Рубана Е.В., в якому просив скасувати постанову відповідача серії НК № 992923 від 03.07.2018 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в подальшому - КУпАП).

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.12.2018 р. позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.12.2018 р. та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог: КУпАП; Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому - КАС України), та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки судом першої інстанції безпідставно не прийнято в якості належного доказу диск із відеозаписом, здійсненим на на нагрудну відеокамеру.

У судове засідання учасники справи не з'явилися, своїх представників не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою технічного запису не здійснювалося.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 03.07.2018 р. інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Рубаном Е.В. винесено постанову серії НК № 992923, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що він 03.07.2018 р. о 16.15 год. на 18 км автошляху Полтава-Олександрія, керуючи автомобілем марки Hyundai Tucson, державний номер НОМЕР_1, здійснив обгін транспортного засобу поза населеним пунктом ближче 100 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п. 14.5 В Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (в подальшому - Правила).

Не погоджуючись із вказаною постановою відповідача у справі про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена із порушенням вимог чинного законодавства та підлягає скасуванню, оскільки в Правилах відсутній пп. в) п. 14.5, за порушення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та в якості доказів до оскаржуваної постанови відповідачем надано відеозапис з нагрудної камери № ВІ-00107, але зі змісту відео вбачається, що суду надано запис з камери № ВІ 0107, у зв'язку з чим цей відеозапис не може бути належним і допустимим доказом у справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 14.5 Правил передбачено, що водій транспортного засобу, який виконує обгін, може залишитися на смузі зустрічного руху, якщо після повернення на раніше займану смугу йому доведеться знову розпочати обгін, за умови, що він не створить небезпеки зустрічним транспортним засобам, а також не перешкоджатиме транспортним засобам, які рухаються за ним з більш високою швидкістю. В цьому пункті Правил відсутні будь-які підпункти.

Як вбачається із постанови серії НК № 992923 від 03.07.2018 р. та із відеозапису подій, оглянутого в ході судового розгляду справи, ОСОБА_3 притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що він порушив підпункт в) пункту 14.5 Правил, оскільки здійснив обгін транспортного засобу поза населеним пунктом ближче 100 метрів від пішохідного переходу.

Проте, в п. 14.5 Правил відсутня заборона обгону транспортного засобу поза населеним пунктом ближче 100 метрів від пішохідного переходу, тобто, відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не правильно кваліфіковані дії позивача та безпідставно притягнуто його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки ним не порушувався пункт 14.5 Правил.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова відповідача прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.12.2018 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Керуючись ст. ст. 77, 229, 243, 271, 286, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Рубана Едуарда Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 10.12.2018 року по справі № 532/1362/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич О.А. Спаскін