Справа № 160/8658/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2018-12-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2018 року Справа № 160/8658/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у спрощеному провадженні (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про стягнення невиплаченої пенсії, -
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером та отримує пенсію за віком. Перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як внутрішньо переміщена особа з 07.12.2014. Позивач зареєстрований у АДРЕСА_1, починаючи з 2014 року (з моменту постановки на облік) і до 2018 року місця реєстрації позивач не залишав та не виїжджав. В травні 2018 року позивачу не було виплачено пенсію, у зв'язку із чим він звернувся до відповідача, в результаті чого дізнався, що виплату йому пенсії було зупинено на підставі списків СБУ. Позивачем до пенсійного органу було подано заяву про поновлення виплати пенсії. Протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Соборної районної ради від 14.06.2018 за №17 відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №2 позивачу було відновлено виплату пенсії з 01.05.2018. Однак виплату здійснено лише за липень 2018 року. З 01.08.2018 виплату пенсії позивачу знов було призупинено з посиланням на дані системи «Аркан», згідно з якими нібито позивач був відсутній за місцем реєстрації протягом 60 днів. В подальшому протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Соборної районної ради від 06.09.2018 за №26 відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №2 позивачу було відновлено виплату пенсії з 01.08.2018. Однак, виплату пенсії за травень, червень, серпень, вересень відповідачем фактично здійснено не було з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335. Позивач вказав, що протоколами комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Соборної районної ради від 14.06.2018 за №17 та 06.09.2018 за №26 зупинення виплати пенсії було визнано незаконним, проте виплату здійснено не було, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/8658/18. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Представник відповідача 17.12.2018 надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечив проти позову, вказавши, що на підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», була виявлена тривала відсутність ОСОБА_2 (понад 60 днів) за місцем фактичного проживання, тому прийнято рішення про зупинення виплати йому пенсії, починаючи з 01.05.2018.
На підставі заяви позивача про поновлення виплати пенсії від 31.05.2018 Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено запит про поновлення виплати пенсії та документи на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Згідно отриманого протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Соборної районної ради від 14.06.2018 №17 позивачу відновлено виплату пенсії з 01.05.2018.
Вдруге, на підставі даних, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», розпорядником якої є адміністрація Державної прикордонної служби України, була виявлена тривала відсутність позивача за місцем проживання, чим обумовлено прийняття рішення про призупинення виплати пенсії ОСОБА_2. починаючи з 01.08.2018. Вдруге, на підставі поданої заяви позивача про поновлення виплати пенсії було направлено запит про поновлення виплати пенсії та документи на розгляд комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Згідно з отриманим протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Соборної районної ради від 06.09.2018 №26 позивачу відновлено виплату пенсії з 01.08.2018.
Відповідач зазначає, що пенсія позивача за вказаний період нарахована, сума обліковуються в органі пенсійного фонду України та буде виплачена на підставі окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що позовна вимога підлягає задоволенню з урахуванням такого.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 отримує пенсію за віком, є внутрішньо переміщеною особою з міста Луганськ на підставі довідки від 06.12.2016 року №683043 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, а проживає за адресою: АДРЕСА_1.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області й отримує пенсію за віком.
З 01.05.2018 Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було призупинено виплату пенсії ОСОБА_2., оскільки на підставі відомостей, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», розпорядником якої є адміністрація Державної прикордонної служби України, була виявлена тривала відсутність позивача (понад 60 днів) за місцем проживання.
31.05.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати йому пенсії. За результатами розгляду вказаної заяви й згідно з протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Соборної районної ради від 14.06.2018 за №17 виплату пенсії позивачу відновлено з 01.05.2018.
Вдруге Головним управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було призупинено виплату пенсії ОСОБА_2. починаючи з 01.08.2018, оскільки на підставі відомостей, отриманих з інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», розпорядником якої є Адміністрація Державної прикордонної служби України, була виявлена тривала відсутність позивача (понад 60 днів) за місцем проживання.
На підставі заяви позивача від 28.08.2018 про поновлення виплати йому пенсії, згідно протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконавчого комітету Соборної районної ради від 06.09.2018 за №26 виплату пенсії позивачу відновлено з 01.08.2018.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі по тексту Закон №1058-IV).
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Як видно з матерів справи, виплату пенсії позивачу у травні 2018 року, а вдруге у серпні 2018 року було припинено з підстав тривалої його відсутності за фактичним місцем проживання.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави суду для висновку, що Закон №1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як тривала відсутність за фактичним місцем проживання.
Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.
Окрім того відповідачем суду не надано жодного рішення (розпорядження) пенсійного органу, на підставі якого була призупинена виплата пенсії позивачу. Судом не встановлено жодних обставин, які б давали підстави відповідачу припинити пенсійні виплати ОСОБА_2. з 01.05.2018 та з 01.08.2018.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Аналізуючи вищенаведене та враховуючи положення частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області під час припинення пенсійних виплат ОСОБА_2. діяло не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України,.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, пенсійні виплати позивачу поновлено з 01.05.2018 та вдруге з 01.08.2018, цей факт не заперечується відповідачем, однак, як вказав останній, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018р. № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016р. №365», суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Тобто, виплата пенсії ОСОБА_2. за травень, червень, серпень та вересень 2018 року буде здійснена лише за наявності окремого нормативного правового акту.
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач, припиняючи виплату пенсії ОСОБА_2., діяв протиправно, припинивши нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії, яке є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Щокін проти України», питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).
Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.
Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018р. у справі №805/402/18 (провадження № 11-644асі18), яка є зразковою справою.
Відповідно до ч. 3 ст. 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Висновки Верховного Суду в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач: 1) є громадянином України; 2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи; 3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону № 1058-IV. Поновлення виплати пенсії потребує здійснення додаткових дій позивачем. Відповідач право позивача на отримання пенсії не заперечує.
Частиною 2 статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
Судом встановлено, що право позивача на володіння своїм майном було порушено. Приймаючи до уваги той факт, що пенсію ОСОБА_2. було нараховано відповідачем, з метою ефективного відновлення права позивача на володіння своїм майном суд доходить висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області суми невиплаченої ОСОБА_2. пенсії за травень, червень, серпень, вересень 2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 139, 194, 242 - 246, 250, 255, 257, 261, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_2 суму невиплаченої йому пенсії за травень 2018 року, червень 2018 року, серпень 2018 року, вересень 2018 року.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 26 грудня 2018 року.

Суддя (підпис) В.М. Олійник

Рішення не набрало законної сили

26 грудня 2018 року.

Суддя В.М. Олійник

З оригіналом згідно.

Суддя В.М. Олійник