Справа № 460/2565/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1582/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Запотічного І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. в адміністративній справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Рівненській обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення щодо визначення суми податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки (суддя суду І інстанції: Дорошенко Н.О., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 18.12.2018р., м.Рівне, дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 18.12.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

05.10.2018р. позивач Фізична особа-підприємець /ФОП/ ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача Головного управління /ГУ/ ДФС у Рівненській обл. № 0035271/5202-1705 від 23.03.2018р. на суму 91454 грн. 40 коп. в частині податкових зобов'язань, що перевищують податкові зобов'язання при застосуванні ставки оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, у відповідності до розрахунку, затвердженого рішенням Висоцької сільської ради № 419 від 27.01.2015р., із врахуванням мінімальної заробітної плати 1378 грн.; стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.4-15).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.111-118).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ФОП ОСОБА_2, який у поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.123-132).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки аргументам позивача та не наведено будь-якого мотиву незастосування норм законодавства, на які він покликався та які мають безпосереднє відношення для здійснення висновку щодо дії/не дії на 2017 рік приписів пп.4.1.9 п.4.1 та п.4.5 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 та п.12.5 ст.12 Податкового кодексу /ПК/ України та відповідно щодо наявності/відсутності підстав для застосування відповідачем по нарахуванню податкових зобов'язань за 2017 рік рішення сільської ради № 107 від 27.01.2017р.

Органи місцевого самоврядування встановлюють місцеві податки виключно до правил, порядку, положень, встановлених саме ПК України, за яким положення пп.4.1.9 п.4.1 та п.4.5 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 та п.12.5 ст.12 цього Кодексу діють на 2017 рік без будь-яких виключень, а не до вказівок інших Законів.

Нормами п.3.1 ст.3, п.4.4 ст.4, п.10.3 ст.10, пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 ПК України, п.24 ч.1 ст.26, ст.69 Закону України 1280/97-ВР передбачено встановлення місцевих податків виключно до правил, установлених ПК України. Тому помилковим є застосування для вирішення наведеного спору п.4 розділу ІІ Закону № 1791-VIII, який не є податковим законодавством. Це призвело до невірного висновку щодо правомірності застосування відповідачем для нарахування податкових зобов'язань за 2017 рік рішення ради № 107 від 27.01.2017р., прийнятого поза строками, встановленими в ПК України, та по встановленню його дії в зворотному часі, що не відповідає ст.58 Конституції України.

Відповідачем ГУ ДФС у Рівненській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.168 і на звороті).

У зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Із змісту заявленого позову убачається, що позивач вважає помилковим визначення відповідачем суми податкового зобов'язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік. За його позицією податковий орган під час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення не взяв до уваги норми ПК України, за яким дія його положень, викладених в пп.4.1.9 п.4.1 та п.4.5 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 та в п.12.5 ст.12, на 2017 рік не зупинена. Таким чином, при здійсненні нарахування податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідач зобов'язаний був застосовувати саме вимоги цих положень, які регулюють в часі дію рішень органів самоврядування по встановленню місцевих податків, внесенню змін до умов їх оподаткування.

На думку позивача, сума належного до сплати податку повинна складати 52510 грн. 07 коп. за фіксованою ставкою оподаткування нежитлового нерухомого майна в розмірі 27 грн. 56 коп. за кв.м площі нерухомого майна, а не 91454 грн. 40 коп. за ставкою 48 грн. Ставка податку в розмірі 27 грн. 56 коп. відповідає її розрахунку, затвердженому рішенням Висоцької сільської ради № 419 від 27.01.2015р., а саме 2 % до мінімальної заробітної плати на 01 січня звітного періоду та у взаємозв'язку із Законом України «Про Державний Бюджет на 2015 рік», яким визначено мінімальну заробітну плату із вересня 2015 року в розмірі 1378 грн. та яка не змінилась станом на 01.01.2016р.

Цим та наступними рішеннями ради по встановленню розрахунку ставки податку від мінімальної заробітної плати не було своєчасно (до 15.07.2016р.) оприлюднена нова фіксована ставка, з врахуванням дати оприлюднення нової мінімальної заробітної плати, яка б відповідала офіційно встановленій мінімальній заробітній платі саме на 01.01.2017р. - 3200 грн., і яка офіційно встановлена лише 27.12.2016р. Враховуючи вказану обставину та в силу імперативних норм ПК України, є відсутніми підстави для застосування таких ставок, визначених за розрахунками за будь-якими із рішень ради від мінімальної заробітної плати в розмірі 3200 грн. по обчисленню податкових зобов'язань за 2017 рік.

Водночас, застосування податковим органом ставки податку на нерухоме майно, яка затверджена Висоцькою сільською радою у 2017 році, є протиправним та суперечить ст.58 Конституції України, позаяк відповідно до норм податкового законодавства рішення про встановлення місцевих податків та зборів оприлюднюється до 15 липня року, що передує бюджетному періоду.

Таким чином, ставка податку на нерухомість податковим органом має застосовуватися у розмірі 2 % від мінімальної заробітної плати на 01.01.2016р. - 1375 грн., а не 1,5 % від мінімальної заробітної плати на 01.01.2017р., як було нараховано відповідачем, оскільки рішення про застосування ставки податку в розмірі 1,5 % від мінімальної заробітної плати на 01.01.2017р. підлягає застосуванню в повному об'ємі лише із наступного за плановим роком - із 2018 року.

Як встановлено судом першої інстанції, починаючи з 18.10.2016р., позивач зареєстрований як ФОП, основним видом економічної діяльності якого визначено: 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с.18).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 65880098 від 15.08.2016р. позивачу належить на праві власності об'єкт нерухомого майна: корівник загальною площею 1905,3 кв.м, що розташований за адресою: Рівненська обл., Дубровицький р-н., с.Людинь, провулок Колгоспний, буд. 2в (а.с.19).

23.03.2018р. відповідачем на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України винесено податкове повідомлення-рішення № 0035271/5202-1705, яким визначено позивачу грошове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за 2017 рік на загальну суму 91454 грн. 40 коп. (а.с.26).

Підставою для обчислення суми вказаного податку слугувало відповідне рішення органу місцевого самоврядування.

Так, рішенням Висоцької сільської ради Рівненської обл. № 419 від 27.01.2015р. встановлено на території Висоцької сільської ради податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатками №№ 1-3. Додатками № 1 та № 2 до цього рішення встановлено ставку податку на об'єкти нежитлової нерухомості - інші будівлі в розмірі: 1 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2015р., за 1 кв.м площі об'єкта на 2015 рік; 2 % мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2016р., за 1 кв.м площі об'єкта на 2016 рік (а.с.20-21).

Згідно рішення Висоцької сільської ради Рівненської обл. № 30 від 16.09.2016р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Висоцької сільської ради» встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (додаток №№ 1-3); рішення набрало чинності з 01.01.2017р. (а.с.23).

У подальшому відповідно до рішення Висоцької сільської ради Рівненської обл. № 107 від 27.01.2017р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Висоцької сільської ради» встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (додаток №№ 1-3); рішення набрало чинності з 01.01.2017р., при цьому рішення № 30 від 16.09.2016р. належить вважати таким, що втратило свою чинність (а.с.24).

Згідно з додатком № 3 до рішення сільської ради № 107 від 27.01.2017р. передбачені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів нежитлової нерухомості, зокрема, інші будівлі (приміщення), а також сільськогосподарські споруди, які не використовуються безпосередньо у господарській діяльності, у розмірі 1,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року (а.с.25).

Розглядувані правовідносини регулюються приписами ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Зокрема, відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.1, 266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).

Підпунктом 266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України визначено, що ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з абз.2 пп.266.7.1 п.266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 01 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України).

Відповідно до пп.266.6.1 п. 266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Окрім цього, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком.

Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України. Остання вправі встановлювати лише перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і граничних параметрів таких податків. При цьому, установлення місцевих податків із дотриманням встановлених Верховною Радою України критеріїв є компетенцією відповідних місцевих рад.

Вказані положення слідують із змісту п.4.4. ст.4, п.8.3 ст.8, пп.12.1.2 п.12.1 ст.12 ПК України.

Отже, безпосереднє встановлення місцевих податків (в тому числі, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) віднесено ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Відповідно до пп.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Підпунктом 12.3.3 п.12.3 ст.12 ПК України передбачено, що копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів або про внесення змін до них надсилається в електронному вигляді у десятиденний строк з дня прийняття до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів, але не пізніше 01 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін до них.

Офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп.12.3.4 ст.12 цього Кодексу (п.12.5 ст.12 ПК України).

Відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Згідно з ст.3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

20.12.2016р. Верховною Радою України прийнято Закон України № 1791- VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році».

Пунктом 4 розділу II Прикінцевих та перехідних положень цього Закону установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Отже, з прийняттям вказаного Закону для органів місцевого самоврядування є відсутніми законодавчі обмеження щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів та їх елементів.

При цьому, відповідно до п.7.3 ст.7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Таким чином, Закон України № 1791-VIII від 20.12.2016р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» є законом з питань оподаткування, вносить зміни до ПК України, його положення неконституційними не визнані, відтак підстави для його неврахування відповідачем при визначенні позивачу спірного податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є відсутніми.

Із урахуванням наведених норм слідує, що нормами ПК України встановлено обов'язок громадянина сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів.

З огляду на наведене, рішення Висоцької сільської ради № 107 від 27.01.2017р. «Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Висоцької сільської ради», яким зменшено ставку податку на інші будівлі (приміщення) нежитлової нерухомості із 2 % до 1,5 %, може застосовуватися контролюючим органом для визначення податкових зобов'язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік, з урахуванням законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року.

Відтак, податковим органом обґрунтовано розраховано позивачу спірне податкове зобов'язання за 2017 рік з розглядуваного податку.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів також враховую позицію Європейського суду з прав людини від 24.02.2017р. у справі «Полімерконтейнер» проти України» (заява № 23620/05), відповідно до якої згідно з усталеною практикою податкові спори виходять за межі сфери цивільних прав та обов'язків, незважаючи на матеріальні наслідки, які вони обов'язково створюють для платника податків. Оскільки митні збори або мито на імпортні товари повинні розглядатися як такі, що підпадають під сферу оподаткування, а також оскільки податкове питання досі є одним з основних питань, що належать до виключної компетенції державних органів, зберігаючи переважаючий публічний характер відносин між платником податків та рештою суспільства, Суд вважає, що податкові спори виходять за межі сфери цивільних прав та обов'язків, незважаючи на матеріальні наслідки, які вони обов'язково створюють для платника податків.

Отже, сфера оподаткування є прерогативою держави, яка шляхом прийняття відповідних законів регулює відносини оподаткування, визначаючи умови та порядок справляння відповідних податків і зборів.

Разом з тим, позивачем не обґрунтовано, яким чином розглядуваний механізм справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, порушує його права та інтереси, впливає на його обов'язок по сплаті спірного податку.

Таким чином, враховуючи підтвердження в судовому засіданні обставин, якими контролюючий орган обґрунтував правильність визначення сум податкового зобов'язання із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а відтак покладених в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що правові підстави для визнання протиправним та скасування спірного податкового повідомлення-рішення є відсутніми.

Водночас, колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, цитуванні положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та висновків Європейського Суду з прав людини, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

Звідси, заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ФОП ОСОБА_2

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18.12.2018р. в адміністративній справі № 460/2565/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
І. І. Запотічний
Дата складення повного судового рішення: 13.03.2019р.