Справа № 9901/125/19
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

07 березня 2019 року

Київ

справа №9901/125/19

адміністративне провадження №П/9901/125/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Шипуліної Т.М. розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід складу суду у адміністративній справі №9901/125/19 за позовом ОСОБА_3 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича, Заступника голови адміністрації Президента України Філатова Олексія Валерійовича, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни, Великої палати Верховного Суду, Голови Верховного Суду Данішевської Валентини Іванівни, Секретаря Великої Палати Верховного Суду Князєва Всеволода Сергійовича, суддів Великої Палати Верховного Суду: Антонюк Наталія Олегівна, Бакуліна Світлана Віталіївна, Британчук Володимир Васильович, Гудима Дмитро Анатолійович, Золотніков Олександр Сергійович, Кібенко Олена Рувімівна, Лобойко Леонід Миколайович, Лященко Наталія Павлівна, Прокопенко Олександр Борисович, Рогач Лариса Іванівна, Саприкіна Ірина Валентинівна, Ситнік Олена Миколаївна, Ткачук Олег Степанович, Уркевич Віталій Юрійович, Яновська Олександра Григорівна, Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, Голови Касаційного адміністративного Суду у складі Верховного Суду Смоковича Михайла Івановича, Харківського окружного адміністративного суду, Голови Харківського окружного адміністративного суду Панченко Ольги Володимирівни, Харківського апеляційного адміністративного суду, Голови Харківського апеляційного адміністративного суду Бершова Геннадія Євгеновича, Пенсійного фонду України, Тарана Віктора Олександровича, судді Харківського окружного адміністративного суду Білової Ольги Валентинівни, начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочевському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мозгового Юрія Вікторовича, треті особи: ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_1, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, ОСОБА_60, ОСОБА_61, ОСОБА_62, ОСОБА_63, ОСОБА_64, ОСОБА_65, ОСОБА_66, ОСОБА_67, ОСОБА_68, ОСОБА_69, ОСОБА_70, ОСОБА_71, ОСОБА_72, Громадська організація «Громадська рада доброчесності», Акціонерне товариство закритого типу «Спеціалізований Будівельно-Монтажний Поїзд №803», Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізований Монтажний Поїзд №803», Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізований Будівельно-Монтажний Поїзд №803» про визнання протиправною бездіяльності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 28.02.2019 надіслав на адресу Великої Палати Верховного Суду позов, у якому заявив вимоги про:

визнання протиправними дій та бездіяльності усіх відповідачів при здійсненні функцій державної влади, правосуддя, призначенню, обчисленню і сплаті незаконних пільгових пенсій за списком 2 у зворотному від встановленого законом порядку, свідомому порушенню адміністративними особами судів та суддів норм матеріального і процесуального права та незаконне втручання у судочинство;

скасування незаконно призначеної пільгової пенсії за списком 2 ОСОБА_73 за рахунок Акціонерного товариства закритого типу «Спеціалізований Будівельно-Монтажний Поїзд №803» та визнати усі теоретично можливі борги до Пенсійного фонду України недійсними;

зобов'язання усіх відповідачів сплатити солідарну позовну вимогу у рівних долях по одній гривні за протиправні дії і бездіяльність, які порушили права позивача на справедливе правосуддя, право на володіння і розпорядження своїм майном і власністю, а також право на вільне зайняття підприємницькою діяльністю.

Супровідним листом від 04.03.2019 №1092/0/252-19 Велика Палата Верховного Суду вказану позовну заяву направила на адресу Касаційного адміністративного Суду у складі Верховного Суду.

На підставі протоколу про автоматизований розподіл справи від 05.03.2019 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Шипуліної Т.М. та суддів: Бившевої Л.І., Гончарової І.А., Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.

Судом з'ясовано, що до позовної заяви позивачем долучено заяву №1 про відвід складу суду і призначення суду присяжних, а також клопотання №1 про вибір колегії суддів (додаток до позовної заяви - буклет «Адміністративний позов проти Президента України та Верховного Суду», арк. 8-10). При цьому позивач просить вирішити вищезазначені клопотання з викликом усіх учасників справи, а також визначає першочерговість розгляду питання, заявленого у клопотанні №1.

Утім, суд вважає за необхідне спершу розглянути заяву позивача № 1 про відвід, оскільки згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 31.05.2017 у справі № 800/368/16, до вирішення суддею заяви про відвід цей суддя не може вчиняти будь-яких інших процесуальних дій, пов'язаних з подальшим рухом заяви.

Так, заява позивача про відвід мотивована тим, що цей позов як такий, що спрямований на зміну системи влади і судоустрою в державі, за територіальною та інституційною підсудністю не підлягає розгляду в жодному суді України, що свідчить про наявність права у ОСОБА_3 обирати уповноважений колегіальний склад суду на вирішення цієї справи самостійно. Крім того, позивач наголошує на неприпустимості розгляду справи суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, який є одним із відповідачів у цій справі.

Викладена у заяві про відвід позиція є зрозумілою і не потребує додаткового з'ясування. Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає обов'язкового порядку вирішення питання про відвід складу суду за участю учасників справи.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для розгляду заяви про відвід складу суду з викликом учасників справи.

Вирішуючи таку заяву позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, зважаючи на таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначено статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об'єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою зазначеної статті суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Судом не встановлено будь-яких з вищенаведених обставин, які б давали підстави для відводу колегії суддів, визначеної для розгляду цієї справи.

Доводи ОСОБА_3, наведені в заяві про відвід, фактично унеможливлюють прийняття до розгляду цієї справи будь-яким складом суду.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

У статті 20 параграфу 2 Законодавчого інструментарію щодо конфліктів інтересів Ради Європи зроблено такий виняток: «Приватні інтереси не складають конфлікту інтересів, якщо всі інші судді в країні мали би такий самий конфлікт інтересів».

Отже, при розгляді конкретної справи не утворює конфлікту інтересів такий приватний інтерес, який мають усі інші судді.

Таким чином, у ситуації, що розглядається, справу неможливо буде передати будь-якому іншому судді, адже всі судді матимуть однаковий приватний інтерес.

Враховуючи викладене, обставини, якими позивач обґрунтовує заяву про відвід, не дають підстав для висновку про упередженість та необ'єктивність визначеного для розгляду цієї справи головуючого судді.

Разом з тим, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 свого рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12.10.1978), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Частинами першою, п'ятою та шостою статті 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Частиною другою статті 125 Конституції України (у редакції Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 №1401-VIII, який набрав чинності 30.09.2016), якій кореспондує частина друга статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, визначено, що найвищим судом у системі судоустрою є Верховний Суд.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII протягом дванадцяти місяців з дня набрання чинності цим Законом утворюється Верховний Суд у порядку та у складі, що визначені цим Законом та призначаються судді Верховного Суду за результатами конкурсу, проведеного відповідно до цього Закону.

Порядок призначення на посаду судді вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду за спеціальною процедурою визначено у статті 81 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

У відповідності до частини сьомої статті 81 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Вища рада правосуддя розглянула питання про внесення Президентові України подання про призначення суддів на посади у Верховний Суд та 29.09.2017 ухвалила відповідне рішення.

Президент України Указом від 10.11.2017 №357/2017 призначив суддів Верховного Суду, у тому числі: суддю Шипуліну Т.М.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Зазначені нормативно-правові акти та акт Президента України не визнані у встановленому законом порядку такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а акт Вищої ради правосуддя - протиправним.

За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів легітимність Верховного Суду, а також неупередженість або об'єктивність Шипуліної Т.М., визначеної головуючим суддею для розгляду цієї справи.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

Згідно з частиною четвертою статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Таким чином, заяву ОСОБА_3 про відвід належить передати на автоматизований розподіл для визначення в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, судді, який вирішуватиме питання про відвід за цією заявою.

Підстави для зупинення провадження у справі відсутні, оскільки провадження у справі не відкрито.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 236, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_3 про відвід складу суду передати на автоматизований розподіл для визначення в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України, судді, який вирішуватиме питання про відвід за цією заявою, визнавши її необґрунтованою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

............................

Т.М. Шипуліна

Суддя Верховного Суду