Справа № 521/19334/18
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

за участю секретаря Сердюк І.С.,

за участю сторін:

від позивача - ОСОБА_1, (за довіреністю)

від відповідачів - Грахмез Ю.С., (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 01.10.2018 року про відмову виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_3 та зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_3 допомогу при народженні дитини відповідно до постанови КМУ №1751 від 27.12.2001 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.08.2018 року позивач звернулась до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про надання допомоги при народженні дитини. До вказаної заяви позивач надала всі необхідні документи, проте, рішенням Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 01.10.2018 року ОСОБА_3 відмовлено у призначенні виплати допомоги при народженні дитини. Позивач вважає таку відмову протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.64-69), в якому висловив свої заперечення стосовно позовних вимог. У відзиві на позов представник відповідача обґрунтував відмову у задоволенні заяви позивача про виплату допомоги при народженні дитини тим, що спеціаліст управління не встановив факт спільного проживання матері з дитиною.

Представником позивача, 05.02.2019 року надано відповідь на відзив (а.с.91-96), в якій представник зазначила, що для призначення допомоги при народженні дитини законодавством не передбачена необхідність встановлення факту спільного проживання матері з дитиною, а також, що мати, котра народила дитину, не має права виїжджати за межі України.

Ухвалою суду від 08.01.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Під час судового засідання 06.03.2019 року представник позивача підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити в повному обсязі, а представник відповідача заперечувала з підстав наведених у відзиві і просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 06.03.2019 року, судом, керуючись положеннями ст.250 КАС України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

ОСОБА_3, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується копією паспорта позивача (з/б а.с.39).

Позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку, ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження Держави Ізраїль (а.с.48).

Відповідно до довідки посольства України в Державі Ізраїль від 25.07.2018 року №6164/19-536-/5734зг-110 (а.с.50) ОСОБА_4, уродженка міста Реховот, Держави Ізраїль зареєстрована громадянкою України.

Позивач, 01.08.2018 року звернулась до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про призначення допомоги при народженні дитини (а.с.53-54). У вказаній заяві позивач відмітила, що вона не працює, допомоги по вагітності та пологам не оформлює та ні вона ні її чоловік до інших управлінь стосовно інших виплат не звертались.

Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, до вказаної заяви позивач додала свідоцтво про народження доньки - ОСОБА_4, ідентифікаційний код та пред'явила паспорт для ідентифікації особи.

Суд звертає увагу, що в заяві позивача про призначення допомоги при народженні дитини в графі «Для розгляду заяви необхідно додати до «__» _____ 20___р. такі документи» - відсутні будь-які записи (а.с.83).

Соціальним інспектором головним спеціалістом О.М.Поповою 01.10.2018 року складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за адресою АДРЕСА_1 (а.с.81).

В розділі VIII Додаткова інформація (узагальнена інформація щодо нужденності сім'ї або можливості знаходження джерел для існування) зазначено наступне: «Для призначення допомоги при народженні 3-ї дитини ОСОБА_3 необхідно було підтвердити факт проживання. Тривалий час на телефонні дзвінки (НОМЕР_1) не відповідала. До управління звернулась родичка заявниці та повідомила, що заявниця мешкає за адресою: АДРЕСА_2, з трьома дітьми. 01.10.2018 року за попередньою домовленістю за вказаною адресою нікого не було крім родички заявниці, яка у телефонній розмові видала себе за заявницю» (з/б а.с.81).

Протоколом від 01.10.2018 року Управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на підставі Акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 01.10.2018 року позивачу відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини з підстав неможливості підтвердження факту спільного проживання матері з дитиною.

Позивач, не погоджується з таким рішенням відповідача та з вказаних підстав звернулась до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень абз.1, 4-5 ст.1 Закону «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 року №2811-ХІІ (далі - Закон №2811-ХІІ) передбачено, що громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми (1751-2001-п) та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону №2811-ХІІ передбачено, що відповідно до цього Закону призначаються такі види державної допомоги сім'ям з дітьми: 1) допомога у зв'язку з вагітністю та пологами; 2) допомога при народженні дитини; 3) допомога при усиновленні дитини; 4) допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 5) допомога на дітей одиноким матерям.

Розділ ІІІ Закону №2811-ХІІ визначає право та умови призначення допомоги при народженні дитини.

Відповідно до ст.10 Закону №2811-ХІІ допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Положеннями ст.11 Закону №2811-ХІІ визначено, що допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини. Опікунам зазначена допомога призначається на підставі рішення про встановлення опіки.

Для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.

Даний перелік документів є вичерпним.

Орган праці та соціального захисту населення за місцем проживання одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, має право отримувати від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій відомості, необхідні для призначення допомоги при народженні дитини.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Згідно з ст.12 Закону №2811-ХІІ, допомога при народженні дитини призначається у розмірі 41280 гривень. Виплата допомоги здійснюється одноразово у сумі 10320 гривень, решта суми допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вказані положення Закону №2811-ХІІ кореспондуються з пунктами 10-16 розділу «Допомога при народженні дитини» Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 7 грудня 2001 року №1751 (далі - Порядок №1751).

Згідно з вимогами абз.5, 7 п.43 Порядку №1751, необхідні документи для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає і виплачує державну допомогу, протягом десяти днів з дня подання заяви.

Про призначення державної допомоги сім'ям з дітьми чи про відмову в її призначенні із зазначенням причин відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і виплачує зазначену допомогу, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом п'яти днів після прийняття відповідного рішення.

Отже, відповідач, як орган соціального захисту населення зобов'язаний призначати і виплачувати державну допомогу сім'ям з дітьми у порядку, строки та розмірі, що передбачені Законом №2811-ХІІ та Порядком №1751.

Як встановлено судом, позивач звернулась до Управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради 01.08.2018 року особисто із заявою про надання допомоги при народженні дитини та надала всі необхідні та передбачені законодавством, зокрема Законом №2811-ХІІ та Порядком №1751, документи. Крім того, відповідачем не було зазначено про необхідність надання будь-яких інших додаткових документів, в тому числі і не зазначалось про необхідність проведення обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Суд звертає увагу, що ні Законом №2811-ХІІ ні Порядком №1751, що визначають підстави, порядок та умови отримання допомоги при народженні дитини, не передбачено яку умову необхідність обстеження матеріально-побутових умов сім'ї для призначення допомоги при народженні дитини.

Тобто, проведене відповідачем обстеження матеріально-побутових умов сім'ї та складення відповідного акту за результатами такого обстеження є протиправним та суперечить вимогам законодавства. До того ж, саме акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї став підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні ОСОБА_3 допомоги при народженні дитини.

Отже, суд приходить до висновку, що прийняте відповідачем рішення, про відмову в призначенні ОСОБА_3 допомоги при народженні дитини є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач звернулась до відповідача із заявою 01.08.2018 року, а рішення про відмову в призначенні ОСОБА_3 допомоги при народженні дитини прийнято управлінням 01.10.2018 року, тобто з порушенням десятиденного строку встановленого законодавством.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення в Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 01.10.2018 року про відмову виплати допомоги при народженні дитини ОСОБА_3.

Зобов'язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_3 допомогу при народженні дитини відповідно до постанови КМУ №1751 від 27.12.2001 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 11.03.2019 року.

Позивач: ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_1);

Відповідач: Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (, 65023, м.Одеса, вул.Л.Толстого, 7).

Суддя П.П. Марин

.