Справа № 160/930/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Справа № 160/930/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

при секретарі судового засідання Зіненко А.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Ковтуненко Р.О.

від відповідача: Мішукова Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНІЛОН" до Головного Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича про визнання дій неправомірними, визнання неправомірними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №57859761 від 06.12.2018р. та п.3 постанови про відкриття виконавчого провадження №57859761 від 06.12.2018р., -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2019р. (згідно штемпеля поштового зв'язку) Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНІЛОН" звернулося з адміністративним позовом до Головного Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.03.2019р., просить:

- визнати неправомірною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору винесену 06.12.2018р. відповідачем у виконавчому провадженні №57859761;

- визнати неправомірним та скасувати п.3 постанови від 06.12.2018р. про відкриття виконавчого провадження №57859761 (без ідентифікатора доступу), що міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, винесену відповідачем, а саме: скасувати виконання стягнення з ТОВ "ФК"ФІНІЛОН" виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 267 447 803,80 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі наказу Господарського суду Київської області №911/1193/18 від 19.10.2018р. відповідачем 06.12.2018р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57859761 з ідентифікатором, яку позивач отримав поштою з підписом та печаткою державного виконавця, а також і постанову про відкриття виконавчого провадження без ідентифікатора, яка міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, яка позивачем не отримувалася, при цьому, позивач зазначає, що вказані постанови мають різний зміст, а саме: в постанові з ідентифікатором відсутній пункт 3, в якому зазначено про стягнення з Товариства виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн., який вказано у постанові без ідентифікатору. Також, позивач зазначає, що разом із постановою про відкриття виконавчого провадження на його адресу надійшла постанова про стягнення виконавчого збору від 06.12.2018р., у якій визначено до стягнення виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн. за вказаним виконавчим провадженням. Позивач не погоджується зі змістом даних постанов відповідача та вважає дії відповідача щодо визначення розміру виконавчого збору, виходячи із заборгованості по кредитному договору, протиправними, оскільки рішенням Господарського суду Київської області від 13.09.2018р. у справі №911/1193/18 було звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №44 від 12.03.2009р., а саме: на нежилі приміщення №1 та №5, балкон на третьому поверсі, площею 995,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АРК, м. Сімферополь, вул. Петропавлівська, буд.12 та ухвалою Господарського суду Київської області від 05.11.2018р. у справі №911/1193/18 було встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 17816817,70 грн., а отже, як зазначає позивач, саме із вказаної суми необхідно було відповідачеві обчислювати суму виконавчого збору з урахуванням положень ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі посилаючись на те, що спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» та саме на підставі цього закону державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 267447803,80 грн., що складає 10% суми, що підлягає примусовому стягненню згідно наказу №911/1193/18 виданого 19.10.2018р. Господарським судом Київської області, яким встановлено саме погашення заборгованості за кредитним договором №19 від 03.03.2009р. у розмірі ,00 грн., а не передача майна стягувачу. Окрім того, представник відповідача зазначає, що згідно вказаного виконавчого документа встановлена лише початкова ціна реалізації майна боржника у розмірі 17816817,70 грн. та за умови реалізації такого майна на прилюдних торгах в подальшому його ціна може змінюватися. Враховуючи зазначене, представник відповідача вказує, що такі дії відповідача здійснені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (а.с.142-146).

У ході судового розгляду справи судом встановлені наступні обставини у справі.

Рішенням Господарського суду Київської області від 13.09.2018р. у справі №911/1193/18, з урахуванням ухвали суду від 05.11.2018р., було вирішено в рахунок погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" за кредитним договором №19 від 03.03.2009 (з усіма змінами та доповненнями до нього) перед Національним банком України в сумі 2 674 478 038 звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором №44 від 12.03.2009, укладеним між Національним банком України та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. та зареєстрованим в реєстрі за №421, а саме на нежилі приміщення №1 та №5, балкон на третьому поверсі, площею 995,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Петропавлівська, будинок 12, що належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінілон" на підставі Договору купівлі-продажу від 26.12.2014, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою В.М. за реєстраційним номером №1351, за початковою ціною, визначеною іпотечним договором, а саме: 17 816 817, 70 грн. без ПДВ на користь Національного банку України та встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", за початковою ціною 17 816 817, 70 грн. без ПДВ, що підтверджується його змістом (а.с.25-39,41-42,100-114,116-117).

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Д.М. від 06.12.2018р. було відкрито виконавче провадження ВП №57859761 з примусового виконання наказу №911/1193/18 від 19.10.2018р., виданого Господарським судом Київської області у пункті 3 якої зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 267 447 803,80 грн., що підтверджується змістом копії вказаної постанови (без ідентифікатора доступу) (а.с. 43-46,70-73,121-124).

Вказана постанова позивачем не отримувалася, проте вона міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень.

Також, відповідачем було прийнято постанову від 06.12.2018р. про відкриття виконавчого провадження ВП №57859761 (з ідентифікатором доступу) з примусового виконання наказу №911/1193/18 від 19.10.2018р., виданого Господарським судом Київської області у пункті 2 якої зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, що підтверджується змістом копії вказаної постанови з ідентифікатором доступу (а.с. 67(зворот)-69, 118(зворот)-120).

Вказана постанова була направлена позивачеві засобами поштового зв'язку та отримана позивачем 14.01.2019р. (а.с.65,118).

Окрім того, 06.12.2018р. відповідачем в межах виконавчого провадження ВП №57859761 було винесено постанову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» виконавчого збору у розмірі 267447803,80 грн. відповідно до ст.ст. 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується змістом копії відповідної постанови (а.с. 47-49,65(зворот)-66,126-128).

Даний спір виник у зв'язку з незгодою позивача із визначенням державним виконавцем суми виконавчого збору у розмірі 267447803,80 грн. у зв'язку з чим позивач просить визнати неправомірною і скасувати постанову про стягнення виконавчого збору та скасувати п.3 постанови про відкриття виконавчого провадження (без ідентифікатору доступу).

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для часткового задоволення позову про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору в частині визначення виконавчого збору у розмірі 265 666 122,03 грн. та скасування частково п.3 постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 265 666 122,03 грн., виходячи з наступного.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404) встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно до ч.5 ст.26 Закону №1404 визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно до ч.1, ч.2, ч.4 ст.27 Закону №1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналізуючи вищенаведені норми можна дійти висновку про те, що державний виконавець при відкритті виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення зобов'язаний прийняти постанову про стягнення виконавчого збору. При цьому, при визначенні розміру виконавчого збору, встановленого наведеними нормами Закону №1404, державний виконавець повинен виходити із двох критеріїв щодо предмету примусового виконання судового рішення, а саме: стягнення суми заборгованості (10% суми, що підлягає стягненню); вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (10% вартості такого майна).

Так, як вбачається зі змісту рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2018р. у справі №911/1193/18, що було підставою для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 267447803,80 грн., предметом його розгляду, а відповідно, і предметом примусового виконання наведеного судового рішення є звернення стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення, що належать позивачеві та знаходяться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Петропавлівська, будинок 12, за початковою ціною - 17816817,70 грн., що підтверджується копією наведеного рішення (а.с.25-39,41-42,100-114,116-117).

Таким чином, із наведеного аналізу судового рішення та вимог Закону №1404 щодо визначення розміру виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження можна дійти висновку, що предметом примусового виконання вищенаведеного судового рішення є не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення, що належать позивачеві та знаходяться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Петропавлівська, будинок 12, за початковою ціною - 17816817,70 грн., а відповідно, державний виконавець повинен був визначити виконавчий збір виходячи з вартості майна боржника на яке звернено стягнення із розрахунку 10% вартості такого майна, який виходячи із визначеної початкової вартості 17816817,70 грн. повинен становити - 1 781 681,77 грн. (17 816 817,70 грн.*10%), виходячи з вимог ч.2 ст.27 Закону №1404.

Між тим, відповідачем у постанові про стягнення виконавчого збору було визначено розмір виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП №57859761 та у п.3 постанови про відкриття виконавчого провадження (без ідентифікатора доступу) у розмірі 267 447 803,80 грн. виходячи із суми заборгованості по кредитному договору в порушення вимог ч.2 ст.27 Закону №1404, оскільки предметом примусового виконання судового рішення у даному виконавчому провадженні було звернення стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення, що належать позивачеві та знаходяться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Петропавлівська, будинок 12, тобто нерухоме майно позивача початкова ціна якого визначена у розмірі 17 816 817,70 грн.

При цьому, слід зазначити, що судом встановлено, що в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень міститься дві постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №57859761 від 06.12.2018р., а саме:

- постанова про відкриття виконавчого провадження (з ідентифікатором доступу) із викладенням пункту 2 наступного змісту: «Стягнути з боржника виконавчий збір відповідно до частини другої статті 27 Закону України Про виконавче провадження" у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом»; пункту 3 наступного змісту: «Копію постанови направити сторонам виконавчого провадження» (а.с. 67(зворот)-69, 118(зворот)-120);

- постанова про відкриття виконавчого провадження (без ідентифікатору доступу) із викладенням пункту 2 наступного змісту: «Зобов'язати боржника подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей»; пункту 3 наступного змісту: «Стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 267447803.8 гривня (UAH)» (а.с. 43-46,70-73,121-124).

Наявність двох постанов про відкриття виконавчого провадження від 06.12.2018р. у одному виконавчому провадженні різного змісту також підтверджується відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 12.03.2019р. (а.с.148).

Разом з тим, представником відповідача під час розгляду даної справи суду не надано жодних обґрунтованих доказів, які б свідчили про правомірність винесення відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, двох постанов про відкриття виконавчого провадження різного змісту, що суперечить та не відповідає нормам Закону №1404.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, представником відповідача у ході судового розгляду справи не було надано суду жодних належних, достатніх і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність визначення у оспорюваних постановах виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн. виходячи із того, що предметом примусового виконання судового рішення за виконавчим провадженням ВП №57859761 було не стягнення заборгованості за кредитним договором, а звернення стягнення на нерухоме майно - нежилі приміщення, що належать позивачеві та знаходяться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Петропавлівська, будинок 12, за початковою ціною - 17 816 817,70 грн., з урахуванням наведених обставин та аналізу наведених норм Закону №1404.

При цьому, судом відхиляються доводи представника відповідача стосовно того, що за судовим наказом Господарського суду Київської області від 19.10.2018р. №911/1193/18 встановлено саме погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі ,00 грн., а не передача майна, оскільки зазначене спростовується змістом рішення Господарського суду Київської області від 13.09.2018 у справі №911/1193/18, за яким встановлено до примусового стягнення звернення стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення, що знаходиться за адресою: Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Петропавлівська, будинок 12 за початковою ціною - 17 816 817, 70 грн., тобто предметом примусового виконання наведеного судового рішення є - продаж нерухомого майна боржника, а не стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.25-39,41-42,100-114,116-117).

При цьому, є безпідставними та необґрунтованими доводи представника відповідача стосовно того, що за вищенаведеним наказом господарського суду встановлено погашення заборгованості за кредитним договором, а не передача майна стягувачу, з огляду на те, що зазначене спростовується не тільки змістом судового рішення, яке підлягає примусовому виконанню, а й виходячи із того, що предметом примусового виконання за спірним виконавчим провадженням є звернення стягнення на нерухоме майно боржника шляхом його реалізації, встановленої ст.61 Закону №1404 та за ч.6, ч.8, ч.9 ст.61 наведеного Закону передбачено, що у разі нереалізації майна стягувач має право залишити за собою таке нереалізоване майно, яке передається стягувачу.

Отже, нереалізоване майно може бути передано стягувачу та вказане додатково підтверджує, що у даних правовідносинах, виконавчий збір повинен визначатися саме з вартості майна за ч.2 ст.27 Закону №1404.

Судом також не можуть бути покладені в основу правомірності визначення виконавчого збору відповідачем у розмірі 267 447 803,80 грн. за виконавчим провадженням ВП №57859761 та відхиляються судом і доводи представника відповідача про те, що встановлена початкова ціна реалізації майна боржника у розмірі 17 816 817,70 грн. у подальшому може змінюватися, оскільки вказане твердження не дозволяє державному виконавцю визначати суму виконавчого збору без дотримання ч.2 ст.27 Закону №1404.

При цьому, слід зазначити, що зміна вартості майна, яке підлягає реалізації на прилюдних торгах не може вплинути на суму виконавчого збору, оскільки при його реалізації вартість майна може лише зменшуватися.

Так, частиною 5 ст.61 Закону №1404 передбачено, що не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Таким чином, зазначене свідчить про те, що вартість реалізованого нерухомого майна може лише зменшуватися у ході його реалізації та може становити 70% від вартості цього майна, а, відповідно, сума виконавчого збору, визначена за початковою ціною такого майна при відкритті виконавчого провадження, відповідає вимогам ч.2 ст.27 Закону №1404.

Окрім того, відповідач не позбавлений можливості, у разі реалізації такого майна за ціною вищою від початкової, достягнути різницю суми виконавчого збору, що не заперечувалося представником відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваних постанов, а саме:

- про відкриття виконавчого провадження ВП №57859761 від 06.12.2018р. у п.3 якої зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн.;

- про стягнення виконавчого збору ВП №57859761 від 06.12.2018р. у якій зазначено про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн. в частині, що стосується визначення виконавчого збору у розмірі 265 666 122,03 грн. (виходячи із розрахунку: 267 447 803,80 грн. - 1 781 681,77 грн. (10% вартості майна), суд приходить до висновку, що приймаючи вищенаведені постанови у зазначеній частині відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, слід дійти висновку, що, прийнявши вищенаведені постанови у зазначеній частині щодо визначення виконавчого збору у розмірі 267 447 803,80 грн., виходячи із суми заборгованості по кредитному договору, відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача на мирне володіння його майном та визначив розмір виконавчого збору із суми, яка не була предметом примусового виконання у виконавчому провадженні ВП №57859761, а тому такі порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування частково оспорюваних постанов у частині визначення суми виконавчого збору у розмірі 265 666 122,03 грн., виходячи із розрахунку: 267 447 803,80 грн. - 1 781 681,77 грн. (10% вартості майна).

В той же час, судом відхиляються доводи представника позивача стосовно прийняття в якості доказів у даній справі, долучених до матеріалів справи ухвали Господарського суду Київської області від 28.02.2019р. у справі №911/1198/18 та ухвали цього ж суду від 18.02.2019р. у справі №911/1193/18 щодо встановлення фактів неправомірності дій державного виконавця з приводу нарахування 10% виконавчого збору у постанові про арешт майна боржника, з огляду на те, що встановлені факти у наведених ухвалах не можуть бути підставою для звільнення від доказування у цій справі, оскільки предметом оскарження у цій справі є інші постанови державного виконавця (про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження), тоді як судові рішення, які набрали законної сили можуть бути підставою для звільнення від доказування за умови, якщо дані обставини щодо визначення розміру виконавчого збору у спірних постановах були предметом розгляду у наведених справах згідно до вимог ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Проте, представником позивача не було надано доказів того, що постанови про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження були предметом розгляду у наведених справах.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанцій №0.0..1 від 25.02.2019р. у розмірі 19082 грн. 03 коп. відповідно до розміру пропорційно задоволених позовних вимог, виходячи з наведеного розрахунку, а саме: 265666122,03грн.*19210/267447803,80 грн. (а.с.55).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 268-287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНІЛОН" до Головного Державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитра Євгеновича про визнання дій неправомірними, визнання неправомірними та скасування постанови про стягнення виконавчого збору №57859761 від 06.12.2018р. та п.3 постанови про відкриття виконавчого провадження №57859761 від 06.12.2018р. - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати частково постанову про стягнення виконавчого збору прийняту 06.12.2018р. Головним Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитром Євгеновичем у виконавчому провадженні №57859761 в частині визначення суми виконавчого збору у розмірі 265 666 122,03 грн. (двісті шістдесят п'ять мільйонів шістсот шістдесят шість тисяч сто двадцять дві гривні 03 коп.).

Визнати протиправним та скасувати частково п.3 постанови від 06.12.2018р. про відкриття виконавчого провадження №57859761, прийняту Головним Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитром Євгеновичем в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНІЛОН" виконавчого збору у розмірі 265 666 122,03 грн. (двісті шістдесят п'ять мільйонів шістсот шістдесят шість тисяч сто двадцять дві гривні 03 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, код ЄДРПОУ 0015655) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНІЛОН" (49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд.29-А, ) - судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 19082 грн. 03 коп. (дев'ятнадцять тисяч вісімдесят дві гривні 03 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення відповідно до вимог статті 295, 287 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва