Справа № 500/2198/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/657/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі № 500/2198/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Мірінович У.А. в м. Тернополі Тернопільської області 11.12.2018 року), -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області (далі відповідач, Тернопільське ОУПФУ) визнання протиправними дій Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо незарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з 28.08.1978 по 31.07.2000 та призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV), зобов`язати Тернопільське ОУПФУ зарахувати до страхового стажу період роботи з 28.08.1978 по 31.07.2000 та призначити пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058-IV.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Тернопільського ОУПФУ щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 28.08.1978 по 31.12.1995, з 01.07.1996 по 31.08.1996, з 01.10.1996 по 30.09.1998, з 01.12.1998 по 28.02.1999, з 01.06.1999 по 30.06.1999, з 01.09.1999 по 31.07.2000.

Зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивачу період роботи з 28.08.1978 по 31.12.1995, з 01.07.1996 по 31.08.1996, з 01.10.1996 по 30.09.1998, з 01.12.1998 по 28.02.1999, з 01.06.1999 по 30.06.1999, з 01.09.1999 по 31.07.2000.

Визнано протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-IV.

Зобов`язано Тернопільське ОУПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058-IV з 11.01.2018.

В задоволені позовних вимог в частині визнання протиправними дій Тернопільського ОУПФУ щодо незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.01.1996 по 30.06.1996, з 01.09.1996 по 30.09.1996, з 01.10.1998 по 30.11.1998, з 01.03.1999 по 31.05.1999, з 01.07.1999 по 31.08.1999 та зобов`язання відповідача зарахувати вказані періоди до страхового стажу відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні зазначеної пенсії, оскільки страховий стаж позивача згідно трудової книжки становить 14 років 02 місяці 28 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком. Крім того, покликається на те, що страховий стаж за період роботи з 28.08.1978 по 31.07.2000 у ВАТ «Овочторг» не враховано до загального, оскільки у записі трудової книжки позивача під № 8 виявлено невідповідність дати наказу та дати прийняття на роботу. Зазначений запис зроблено 28.08.1978 згідно наказу № 3 від 25.01.1983.

Справа розглядалася в порядку письмового провадження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 29.03.2018 позивач звернувся до відповідача зі заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, надавши до заяви наступні документи:

- оригінал та копію трудової книжки;

- копію паспорта та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера;

- копію військового квитка № НОМЕР_1 , виданого 15.05.1976 Тернопільським об`єднаним міським військовим комісаріатом Тернопільської області;

- довідку про перебування на обліку як фізична особа-підприємець, видану Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області № 1048/619-18-13-20/2111 від 14.03.2018.

За результатами розгляду заяви та поданих документів відповідач зарахував позивачу до страхового стажу 14 років 02 місяці та 28 днів за наступні періоди роботи:

- з 09.02.1976 по 11.05.1976;

- з 25.05.1976 по 19.05.1978;

- з 01.12.2005 по 31.01.2010;

- з 01.03.2010 по 31.12.2017;

При цьому, період роботи з 28.08.1978 по 31.07.2000 у ВАТ «Овочторг» відповідач не зарахував позивачу до страхового стажу, мотивуючи тим, що в трудовій книжці позивача під № 8 виявлено невідповідність дати наказу та дати прийняття на роботу.

Таким чином, оскільки згідно поданих документів страховий стаж позивача становить 14 років 02 місяці та 28 днів, то відповідач відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявність запису в трудовій книжці № 8, а саме: «Запис за № НОМЕР_2 не дійсний, 28.08.1978 прийнятий машиністом холодильних установок. Наказ 33-к від 25.01.1983» не спростовує те, що позивач працював на ВАТ «Овочторг» у вказаний період, а отже такий підлягає до зарахування до стажу роботи позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Згідно з статтею 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 вищевказаної статті передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до довідки від 14.11.2018 № 01-72, виданої ПАТ «Овочторг», встановлено, що згідно наказу № 1 - к від 01.07.1996 ДКП «Заготплодоовоч» перетворено на Головне підприємство «Тернопільплодоовочпромторг». Згідно наказу № 1184 Фонду державного майна України від 26.12.1997 Головне підприємство «Тернопільплодоовочпромторг» перетворено у ВАТ «Овочторг». Згідно протоколу загальних зборів акціонерів від 30.04.2011 ВАТ «Овочторг» перейменовано у ПАТ «Овочторг».

З копії трудової книжки позивача НОМЕР_3 встановлено, що останній працював у ВАТ «Овочторг» наступні періоди:

- з 28.08.1978 на посаді механіка по ремонту холодильних установок (запис № 4);

- з 01.12.1979 переведений на посаду машиніста компресорних установок 3 розряду (запис № 5);

- з 01.03.1980 по 31.07.2000 переведений на посаду машиніста компресних установок 4 розряду (запис № 6).

Щодо покликання відповідача на неврахування до загального стажу роботи вказаного періоду з огляду на наявність запису в трудовій книжці № 8, а саме: «Запис за № НОМЕР_2 не дійсний, 28.08.1978 прийнятий машиністом холодильних установок. Наказ 33-к від 25.01.1983» апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначена відповідачем обставина не спростовує того факту, що позивач працював на ВАТ «Овочторг» у вказаний період, а отже такий підлягає до зарахування до стажу роботи позивача.

Відтак, період роботи позивача з 28.08.1978 по 31.07.2000 у ВАТ «Овочторг» підтверджується записами трудової книжки останнього відповідно до Закону № 1788-XII.

Крім того, із довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 12.11.2018 № 01-70, виданої ПАТ «Овочторг» встановлено, що позивач отримував заробітну плату за наступні періоди роботи:

- у 1996 р. за липень - серпень, жовтень - грудень;

- у 1997 р. за січень - грудень;

- у 1998 р. за січень - травень, липень, вересень - грудень;

- у 1999 р. за січень - лютий, червень, вересень - грудень;

- у 2000 р. за січень - липень;

Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу форми ОК-5 щодо позивача встановлено, що за період роботи з 1998 р. по 2000 р. сплачувалися страхові внески, а саме: з 01.01.1998 по 31.09.1998, за грудень 1998 р.; з 01.01.1999 по 31.02.1999, за червень 1999 р., з 01.09.1999 по 31.12.1999; з 01.01.2000 по 31.07.2000.

З огляду на те, що в записах трудової книжки позивача є відомості, які підтверджують, що останній з 28.08.1978 по 31.07.2000 працював у ВАТ «Овочторг», а також те, що зазначеними довідкою про заробітну плату та індивідуальною відомістю про застраховану особу підтверджуються, що за період роботи з 1996 р. по 2000 р. позивач отримував відповідну заробітну плату, внаслідок чого сплачувалися страхові внески, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що періоди роботи з 28.08.1978 по 31.12.1995, з 01.07.1996 по 31.08.1996, з 01.10.1996 по 30.09.1998, з 01.12.1998 по 28.02.1999, з 01.06.1999 по 30.06.1999, з 01.09.1999 по 31.07.2000 зараховуються позивачу до страхового стажу, а тому відповідач протиправно не зарахував позивачу зазначені періоди роботи у ВАТ «Овочторг» до страхового стажу.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у Рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном. (п. 34).

Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. (п. 35).

У справі «Трегубенко проти України» (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), яке згадувалося вище, параграф 78).

В Рішенні від 20.11.2011 року у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п. 70).

Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі № 500/2198/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська