Справа № 520/1317/19
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 р. № 520/1317/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії (бездіяльність) ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсії у разі втрати годувальника за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити, нарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсію у разі втрати годувальника за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ з дня смерті годувальника - ОСОБА_3, тобто з 16.01.2018 та виплатити нараховану пенсію у разі втрати годувальника з 16.01.2018 з урахуванням раніше отриманих сум пенсії по інвалідності по Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV, яку позивач отримувала до 01.01.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані дії відповідача є протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ухвалою суду від 11.02.2019 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 263 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

27.02.2019 представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням з 20.06.2017 року, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААА №46872 від 29.06.2017.

З 26.06.2017 позивачу призначена пенсія по інвалідності Шевченківським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-ІV.

З 12.06.2018 позивачу повторно встановлено 2 групу інвалідності за загальним захворюванням до 01.07.2020, що підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №954163 від 02.07.2018.

Позивач з 04.07.1982 перебула у шлюбі з ОСОБА_3, що підтверджено свідоцтвом про одруження від 09.06.1998 виданого повторно Міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Харкова №065817, актовий запис №1277 від 04.07.1982.

16 січня 2018 року ОСОБА_3 помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області серія І-ВЛ №624541 від 23.01.2018, актовий запис №1286 від 23.01.2018.

З 20.04.2006 ОСОБА_3 отримував пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ та перебував на пенсійному забезпеченні в ОСОБА_2 Управлінні Пенсійного Фонду України в Харківській області.

22.12.2018 позивач подала до ОСОБА_2 управлінян ПФУ у Харківській області заяву щодо призначення їй пенсії у разі втрати годувальника по Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб » в зв'язку зі смертю її чоловіка з необхідним пакетом документів, яка була зареєстрована в журналі обліку заяв про призначення пенсії за №1117 від 22.12.2018.

Також позивач має відкритий рахунок в відділенні АТ «Ощадбанк», нею отримано довідку про те, що позивач та мій померлий чоловік - ОСОБА_3 мешкали за однією адресою з 1999 року по день його смерті, що підтверджено довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку та довідкою про зняття з реєстрації місця проживання померлого чоловіка з 31.01.2018 у звязку зі смертю.

Також позивачем було надано атестат з Шевченківського обєднаного Управління ПФУ м. Харкова, згідно якого з 01.01.2019 вона знята з обліку як пенсіонер, яка отримувала пенсію по інвалідності по Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Жодних претензій до наданого пакету документів відповідач не мав.

ОСОБА_2 управління ПФУ у Харківській області від 17.01.2019 №1881/14-20 позивача повідомили про відмову їй в призначенні пенсії у разі втрати годувальника по Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки пенсію за вислугу років ОСОБА_3 було призначено на підставі постанови Ленінського районного суду м. Харкова.

Суд зазначає, що згідно п. є ст. 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини пятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби): особи із числа військовослужбовців строкової служби та члени сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно ст. 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Згідно ст. 29 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника сімям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати.

Згідно ст. 30 Закону №2262-ХІІ право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям, непрацездатним батькам і дружині (чоловіку), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування.

Право ОСОБА_4 на отримання пенсії за Законом №2262-ХІІ встановлено рішенням суду - постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 15.06.2009 по справі №2а-106/2009, яка набрала чинності та була виконана відповідачем по справі.

Згідно ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування. їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Суд зазначає, що позивач є інвалідом 2 групи з 20.06.2017 по теперішній час, тобто є непрацездатною дружиною померлого військовослужбовця, яка перебувала на його утриманні.

З огляду на зазначені норми матеріального права позивач має право на пенсію у разі втрати годувальника за законом №2262-ХІІ.

Згідно ч. 2 ст. 31 Закону №2262-ХІІ, члени сімї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Згідно ст. 37 Закону №2262-ХІІ пенсії в разі втрати годувальника, які призначаються членам сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, не можуть бути нижче двох визначених законом розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно ст. 40 Закону №2262-ХІІ пенсія в разі втрати годувальника встановлюється на весь період, протягом якого член сімї померлого вважається непрацездатним (стаття 30), а членам сімї, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" - довічно.

Згідно ст. 48 Закону №2262-ХІІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Згідно ст. 50 Закону №2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються: членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.

Згідно ст. 52 Закону №2262-ХІІ пенсіонерам з числа військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання. Іншим особам, які мають право на пенсійне забезпечення згідно з цим Законом, пенсії виплачуються органами Пенсійного фонду України через установи відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" за місцем фактичного проживання пенсіонера на підставі відповідних документів, що оформляються органом Пенсійного фонду України.

Судом встановлено, що позивачем було відкрито рахунок в АТ «Ощадбанк» та надано відповідні докази відповідачу.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у рішенні від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" не відповідність національного законодавства вимозі "якості" закону, тобто вразі як що відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника держава несе за це відповідальність.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26.06.2014, за заявою №68385/10 та №71378/10, відповідно до якої, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що не призначення та невиплата вказаної позивачу пенсії є втручанням у її право на мирне володіння майном.

Щодо вимоги позивача про призначення пенсії з дати смерті годувальника, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту «б» частини першої ст. 50 Закону №2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно до пунктів "а", "в" статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення їх зі служби, але не раніше того дня, по який їм сплачено грошове забезпечення, а членам сімей зазначених осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, а також пенсіонерів з їх числа - з дня смерті годувальника, але не раніше того дня, по який йому сплачено грошове забезпечення або пенсію, крім випадків призначення їм пенсій з більш пізніх строків. Пенсію ОСОБА_4 було виплачено по 31.10.2018.

Згідно частини другої ст. 50 Закону №2262-ХІІ пенсії відповідно до цього Закону призначаються: членам сімей осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та пенсіонерів з їх числа, які набули право на пенсію після смерті годувальника, - з дня виникнення права на пенсію, а батькам або дружині (чоловікові), які набули право на пенсію у разі втрати годувальника, - з дня звернення за пенсією.

Статтею 7 Закону №2262-ХІІ встановлено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Згідно ч. 2 ст. 31 Закону №2262-ХІІ, члени сімї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

До 01.01.2019 позивач одержувала пенсію по інвалідності, призначену на умовах України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно ч. 3 ст. 45 Закону №1058, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви.

Таким чином, пенсію в разі втрати годувальника позивачу може бути призначена не раніше дня звернення з відповідною заявою.

Щодо вимоги позивача про відшкодування сплати судових витрат, повязаних з наданням правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Дослідивши надані до суду документи, судом встановлена відсутність доказів здійснення витрат позивачем необхідних для надання правової допомоги.

Пунктом 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне звернути до негайного виконання дане рішення суду в частині виплати пенсії позивачу у межах суми за один місяць.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 61145, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії (бездіяльність) ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсії у разі втрати годувальника - ОСОБА_3, за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) пенсію у разі втрати годувальника - ОСОБА_3, за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов