Справа № 810/3573/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2019 року № 810/3573/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Мілієнко О.М., за участю: позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Шевченка В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за праівилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварської об¦єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною бездіяльності по не виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 31.10.2017 по 05.04.2018 в сумі 95 502 грн 00 коп.

В обґрунтування позивних вимог позивач зазначає, що Наказом ДФС України від 22.09.2017 №2225-о, його було звільнено з посади та податкової міліції ДФС 22.09.2017 у запас Збройних Сил України за п. 64 пп. «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 (далі Наказ від 22.09.2017 №2225-о).

Із сум заробітної плати, яку йому було нараховано та виплачено за період січень - жовтень 2017 року відповідачем було утримано ПДФО за ставкою 18% у загальному розмірі 61 939, 00 грн. Водночас, при здійсненні остаточного розрахунку в результаті звільнення позивача, відповідач в порушення вимог чинного законодавства не вчинив відповідних дій, спрямованих на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів на зазначену суму утриманого з грошового забезпечення ПДФО.

Крім того, нараховані відповідачем види виплат, а саме: одноразова грошова допомога при звільненні зі служби та грошова компенсація за невикористані відпустки, - не були своєчасно виплачені в день звільнення, а розрахунок по безспірним виплатам був затриманий роботодавцем на 25 робочих днів.

За захистом своїх прав позивач звернувся з позовною заявою до адміністративного суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 у справі №810/4081/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31.07.2018 позовні вимоги до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задоволено в повному обсязі, зокрема:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача по не виплаті грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та розрахунку при звільненні;

- стягнуто з відповідача на користь позивача вказану грошову компенсацію у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 61 939 (шістдесят одна тисяча дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 16 коп.;

- стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.09.2017 по 30.10.2017 у сумі 21 705 (двадцять одна тисяча сімсот п'ять) грн. 00 коп.

Виплату вказаного виду грошового забезпечення відповідач здійснив лише 05.04.2018.

З наведених обставин позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Броварської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області по не виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31.10.2017 по 05.04.2018 що складає 95 502, 00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 відкрито провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав суду відзив на адміністративний позов відповідно до змісту якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідно до листа ДФС України від 17.05.2016 №8295/5/99-99-13-02-03-16, порядок оподаткування доходів фізичних осіб визначено розділом 4 Податкового кодексу України, у якому не передбачено звільнення від оподаткування ПДФО грошового забезпечення, одержаного військовослужбовцями у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, крім сум грошового або майнового утримання чи забезпечення військовослужбовців строкової служби.

Разом з цим, відповідач також зауважив, що стосовно позовних вимог, щодо стягнення виплати середнього заробітку вважає, що на момент звільнення на підставі наказу ДФС України від 22.09.2017 № 2225-о моментом звільнення є 22.09.2017 року.

Отже, починаючи з 22.09.2017 року робочий стаж ОСОБА_1 як працівника податкової міліції перервано, відповідно до чого норми Кодексу законі про працю України, постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх прав та членів їх сімей» від 17.07.1992 №393 із змінами та доповненнями, постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» до ОСОБА_1 не застосовуються. З наведених обставин відповідач вважає, що підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

У свою чергу, 04.01.2019 позивач надав відповідь на відзив відповідача у якому звертав увагу суду, що відповідач не заперечує проти викладених у позовній заяві обставин справи, підстав та предмету спору, розміру позовних вимог, та разом з цим не надає нових або таких, що б спростовували обставини справи доказів. Зауважив, що відповідач також погоджується і з правовими підставами позову.

Крім того, як вказав позивач, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.09.2018 прийняло звіт Броварської ОДПІ про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2018у справі № 810/4081/17, яким підтверджено остаточну виплату йому відповідачем належної суми грошової компенсації в розмірі 61 939, 16 грн лише 05.04.2018, що свідчить про визнання вказаних в позові обставин щодо затримки розрахунку при звільненні з 31.10.2017 по 05.04.2018.

З огляду на зазначене позивач вважає, що невизнання відповідачем позовних вимог має завідомо безпідставний та необґрунтований характер.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи позовної заяви та просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав пояснення викладені у відзиві на адміністративний позов та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, суд зазначає.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходив службу в Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на посаді начальника слідчого відділу фінансових розслідувань Броварської ОДПІ ГУДФС у Київській області та мав спеціальне звання - полковник податкової міліції.

Відповідно до наказу ГУ ДФС у Київській області №2225-о від 22.09.2017, позивача було звільнено з займаної посади та податкової міліції в запас Збройних Сил України за п. 64 пп. «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Разом з цим, 25.09.2017 ГУ ДФС у Київській області було прийнято наказ №636-о в якому зазначено про необхідність виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки.

На виконання наказу №636-о від 25.09.2017 Броварською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Київській області позивачу було нараховано одноразову допомогу при звільненні у сумі 221 084,05 грн. та компенсацію за невикористану відпустку у сумі 32 040,83 грн., що підтверджується довідкою №7102/10/10/06-05-25 від 14.12.2017.

Зі змісту довідки №7103/10/10/06-05-25 від 14.12.2017, виданої Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, вбачається, що станом на жовтень 2017 за підприємством наявний борг який складається з нарахованих ОСОБА_1 сум одноразової допомоги та грошової компенсації невикористаної відпустки у загальному розмірі 201 274,03 грн. У вказаній довідці також зазначено, що відповідна заборгованість виплачена була позивачу 30.10.2017.

Крім того, як вбачається зі змісту вказаної виписки по рахунку, стверджує позивач та не заперечувалось відповідачем виплату заробітної плати за вересень 2017 Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було здійснено 15.09.2017 у розмірі 1000,00 грн. та 29.09.2017 у розмірі 4372,42 грн.

На підставі наявних у справі доказів, зокрема, довідки про заробітну плату №6774/10/10-06-05-25 від 17.11.2017 судом встановлено, що з нарахованої ОСОБА_1 суми заробітної плати за січень-жовтень 2017 року було утримано податок на доходи з фізичних осіб в сумі 61 939,16 грн.

При цьому, як стверджує позивач та не заперечується відповідачем вказана сума не була виплачена (компенсована) ОСОБА_1 одночасно із виплатою йому грошового забезпечення.

Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся за захистом совго порушеного права до суду.

Так, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 у справі №810/4081/17, позовні вимоги до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Київській області задоволено в повному обсязі, зокрема:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача по не виплаті грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та розрахунку при звільненні;

- стягнуто з відповідача на користь позивача вказану грошову компенсацію у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 61 939 (шістдесят одна тисяча дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 16 коп.;

- стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.09.2017 по 30.10.2017 у сумі 21 705 (двадцять одна тисяча сімсот п'ять) грн. 00 коп.

Виплату вказаного виду грошового забезпечення відповідач здійснив лише 05.04.2018, що підтверджується випискою про надходження по картці/рахунку 831538 за період 05.04.2018 АТ КБ «Приватбанк» від 10.07.2018 за № 80МDGT6TJEK1LOJV.

Відповідно до приписів статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Позивач був звільнений з посади та податкової міліції ДФС 22.09.2017, а вказана грошова компенсація, право на яку він набув у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби за період з січня по вересень 2017 року не була йому виплачена відповідачем у день звільнення зі служби у податковій міліції. Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідач протиправно не виплатив йому всі належні від підприємства суми у день звільнення, що встановлено та підтверджено рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 у справі № 810/4081/17.

Остаточний розрахунок при звільненні шляхом виплати останньої частини грошового забезпечення в сумі 61 939,16 грн з позивачем був здійснений лише 05.04.2018.

Крім того, відповідачем після здійсненні з позивачем остаточного розрахунку не було вчинено дії, спрямовані на виплату середнього заробітку за час затримки цього розрахунку.

Відповідно до приписів частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вважаючи таку бездіяльність Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, саме щодо не виплати йому грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та несвоєчасного розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення коштів за увесь час затримки по день фактичного розрахунку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Як було встановлено судом позивач проходив службу в Броварській об'єднаній держаній податковій інспекції ГУ ДФС у Київській області на посаді начальника слідчого відділу фінансових розслідувань та мав спеціальне звання - полковник податкової міліції.

Відповідно до приписів статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Статтею 356 Податкового кодексу України передбачено, що держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пенсійне забезпечення осіб начальницького складу податкової міліції здійснюється у порядку, встановленому законом для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ (стаття 367 Податкового кодексу України).

Суд зазначає, що умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби врегульовано Порядком виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально - виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби.

Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов'язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (пункти 3-5 Порядку № 44).

При цьому, приписами пункту 6 цього Порядку встановлено, що територіальні органи Державного казначейства та установи банків провадять за платіжними документами видачу податковим агентам готівки для здійснення одночасно виплати грошового забезпечення та грошової компенсації із сплатою (перерахуванням) в установленому порядку податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція закріплена у пункті 168.5 статті 168 Податкового Кодексу України, якою передбачено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Отже, вказаними нормами законодавства передбачено, що громадяни України які є особами рядового і начальницького складу, зокрема, податкової міліції, одночасно з виплатою грошового забезпечення мають право на отримання грошової компенсації (відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби) у розмірі фактично сплаченого ПДФО (що утримується з доходів такої категорії громадян) та в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених основними розпорядниками коштів у Державному бюджеті України.

Разом з цим, суд не приймає посилання відповідача на лист ДФС України від 17.05.2016 № 8295/5/99-99-13-02-03-16, у якому зазначено, що порядок оподаткування доходів фізичних осіб визначено розділом ІV Кодексу, в якому не передбачено звільнення від оподаткування податком на доходи фізичних осіб грошового забезпечення, одержаного військовослужбовцями у зв'язку з виконанням обов'язків несення служби, крім сум грошового або майнового утримання чи забезпечення військовослужбовців строкової служби (у тому числі осіб, що проходять альтернативну службу), передбачених законом, які виплачуються з бюджету чи бюджетною установою (п.п. 165.1.10 п. 165.1 ст. 165 Кодексу), з огляду на таке.

По-перше у вказаному твердженні йдеться мова про порядок оподаткування доходів фізичних осіб, а не про порядок відшкодування утриманих сум податку з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби.

По-друге, як вже зазначалось, матеріальне та соціально-побутове забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції регулюються спеціальними нормами законодавства, а саме встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, зокрема, умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв'язку з виконанням ними своїх обов'язків під час проходження служби врегульовано Порядком затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

Цим Порядком, зокрема, передбачено, виплату грошової компенсації громадянам України, які є особами рядового і начальницького складу податкової міліції, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби (пункт 2 Порядку від 15.01.2004 № 44).

При цьому, суд звертає увагу, що дана норма також зазначена у листі ДФС України від 17.05.2016 № 8295/5/99-99-13-02-03-16, на який посилається відповідач в обґрунтування доводів своєї правової позиції.

Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз'яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не містять правових норм.

Тобто, лист ДФС України від 17.05.2016 № 8295/5/99-99-13-02-03-16 не є рішенням органу виконавчої влади, не відносяться до регуляторних актів та носить лише інформаційний характер, а отже не має застосовуватися у діяльності, зокрема, Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області як обов'язковий та беззаперечний документ.

Отже, судом встановлено, що позивач перебуваючи на службі у податковій міліції мав беззаперечне право на отримання рівноцінної та повної компенсації втрат доходів (утриманих сум податку з його грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат), право на які він набув у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби, одночасно з виплатою йому грошового забезпечення.

Водночас, як стверджує позивач та не заперечувалось відповідачем відповідна компенсація не була виплачена Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області за період з січня по вересень 2017 року а ні під час проходження позивачем служби, а ні під час проведення з ним остаточного розрахунку внаслідок звільнення останнього.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до приписів статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до приписів частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що позивач був звільнений з посади та податкової міліції ДФС 22.09.2017. На підставі Наказу №636-о від 25.09.2017 ОСОБА_1 було нараховано та у подальшому виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні, а також компенсацію за невикористані відпустки.

Водночас, як вбачається з наявних у справі доказів грошова компенсація утриманих сум податку з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат позивача, право на які він набув у зв'язку з виконанням обов'язків під час проходження служби за період з січня по вересень 2017 року не була виплачена відповідачем ОСОБА_1 у день звільнення останнього зі служби у податковій міліції.

Крім того, судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 у справі №810/4081/17, позовні вимоги до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задоволено в повному обсязі, зокрема:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача по не виплаті мені грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та розрахунку при звільненні;

- стягнуто з відповідача на його користь вказану грошову компенсацію у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 61 939 (шістдесят одна тисяча дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 16 коп.;

- стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.09.2017 по 30.10.2017 у сумі 21 705 (двадцять одна тисяча сімсот п'ять) грн. 00 коп.

Виплату вказаного виду грошового забезпечення відповідач здійснив лише 05.04.2018, що підтверджується випискою про надходження по картці/рахунку 831538 за період 05.04.2018 АТ КБ «Приватбанк» від 10.07.2018 за № 80МDGT6TJEK1LOJV.

При цьому жодних належних доводів та доказів на підтвердження правомірності щодо невиплати позивачу відповідної компенсації відповідач під час розгляду справи суду не надав.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адмніністратвиного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, з огляду на вказані норми законодавства та встановлені у ході судового розгляду справи обставини справи, суд дійшов висновку що відповідачем було протиправно допущено бездіяльність щодо не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 31.10.2017 по 05.04.2018.

Враховуючи, ОСОБА_1 не була виплачена останньому при звільненні та є не виплаченою до теперішнього часу, суд дійшов висновку про необхідність зобов'язання Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області виплатити на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з цим, у ході судового розгляду справи судом також було встановлено, що виплату всіх належних від Броварської ОДПІ позивачу сум при звільненні було здійснено відповідачем 05.04.2018, у той час як останнім робочим днем (днем звільнення) ОСОБА_1 було 22.09.2017.

При цьому, представник відповідача підтвердив вказані обставини у відзиві на адміністративний позов, а також під час судового засідання.

У свою чергу суд наголошує, що згідно з вимогами статті 116 Кодксу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідачем було протиправно не виплачено всі належні позивачу від підприємства суми у день його звільнення.

Відповідно до приписів частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з цим суд також враховує, що відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Абзацом 3 пункту 3 Порядку передбачено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Приписами пункту 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 р. №13 Пленуму Верховного Суду України визначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до вимог пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Положеннями пункту 3 розділу ІІІ Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

На підстави наявних в матеріалах справи довідок Броварської ОДПІ від 27.09.2017 №6129/10/10-05-25 та від 17.11.2017 № 6474/10/10-06-05-25 судом встановлено, що заробітна плата ОСОБА_1 за липень 2017 року становила 6519,05 грн., а за серпень 2017 року - 18658,65 грн.

Відповідно до наявних у справі даних табелів обліку робочого часу за липень-вересень 2017 року фактична кількість відпрацьованих позивачем робочих днів за липень та серпень 2017 року становить 29 днів (у липні 21 день та у серпні 8 днів).

Отже, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 868,20 грн. (6519 грн 05 коп. + 18658 грн. 65 коп./29 днів).

Як вже зазначалось, відповідачем було затримано проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні на 25 днів (за період з 22.09.2017 - день звільнення позивача по 30.10.2017 - день здійснення повного розрахунку).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 у справі № 810/4081/17, позовні вимоги до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задоволено в повному обсязі, зокрема:

- визнано протиправною бездіяльність відповідача по не виплаті мені грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб та розрахунку при звільненні;

- стягнуто з відповідача на його користь вказану грошову компенсацію у розмірі утриманої суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 61 939 (шістдесят одна тисяча дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. 16 коп.;

- стягнуто з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.09.2017 по 30.10.2017 у сумі 21 705 (двадцять одна тисяча сімсот п'ять) грн. 00 коп.

Виплату вказаного виду грошового забезпечення відповідач здійснив лише 05.04.2018, що підтверджується випискою про надходження по картці/рахунку 831538 за період 05.04.2018 АТ КБ «Приватбанк» від 10.07.2018 за № 80МDGT6TJEK1LOJV.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сума середнього заробітку яка має бути виплачена Броварською ОДПІ ОСОБА_1 за час затримки розрахунку у період з 31.10.2017 по 05.04.2018 складає 95 502 грн. 00 коп. (868,20 грн. (середньоденна заробітна плата) * 110 (кількість днів затримки).

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача відносно того, що починаючи 22.09.2017 робочий стаж ОСОБА_1 як працівника податкової міліції перервано, а тому норми Кодексу законі про працю України, постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх прав та членів їх сімей" від 17 липня 1992 року №393 із змінами та доповненнями, постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» до позивача не застосовуються.

З даного приводу, суд зазначає, що Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників. Разом з цим, факт припинення трудових відносин з працівником не звільняє роботодавця від обов'язку дотримуватись норм чинного законодавства, зокрема, в частині виплати в день звільнення працівникові всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації при звільненні.

Крім того, доводи відповідача відносно того, що станом дату подання адміністративного позову Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було виплачено позивачу одноразову допомогу у розмірі 221084,05 грн. та грошову компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 32040,83 грн. не спростовують факту несвоєчасного проведення повного розрахунку з позивачем в день його звільнення та відповідно не звільняють відповідача від відповідальності за затримку здійснення повного розрахунку з позивачем на 25 робочих днів.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не було надано суду жодних пояснень та доказів, які б спростували всі доводи позивача.

З огляду на зазначене зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 955, 02 грн, підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Броварської об¦єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області по не виплаті ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

3. Стягнути з Броварської об¦єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 31 жовтня 2017 року по 05 квітня 2018 року в сумі 95502 (дев'яносто п'ять тисяч п'ятсот дві) грн. 00 коп.

4. Стягнути сплачений судовий збір у сумі 955 (дев'ятсот п'ятдесят п'ять грн.) 02 коп. на користь ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Броварської об¦єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 25 січня 2019 р.