Справа № 0840/3830/18
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2019 року м. Дніпросправа №0840/3830/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2018 р. (суддя Стрельнікова Н.В., м. Запоріжжя) у справі №0840/3830/18

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в розрахунку позивачу пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням ч. 1 ст. 29 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- зобов'язати відповідача перерахувати позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2014-2016 рр.- 3764,40 грн.) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі із урахуванням ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" збільшивши пенсію на 22 % та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією з 04.09.2017 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2018 р. позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті позивачу пенсії за віком з урахуванням вимог ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

- зобов'язано відповідача перерахувати позивачу пенсію з урахуванням збільшення відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та виплатити різницю між фактично отриманою та перерахованою пенсією з 04.09.2017 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині задоволених позовних вимог мотивоване тим, що ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не ставить в залежність підвищення розміру пенсії за віком від того, чи скористувалась особа правом на інший вид пенсії та чи призначалась особі раніше будь-яка інша пенсія (за вислугу років, по втраті годувальника, по інвалідності, тощо).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, скаржник оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Діючим законодавством чітко встановлені три умови для підвищення розміру пенсії за віком відповідно до ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування":

1) досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (у випадку позивача 60 років),

2) не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування";

3) наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (тобто особа продовжувала працювати після досягнення 60 років).

Зазначає, що ОСОБА_1 у період з 01.02.2007 року по 04.09.2018 року отримував пенсію за вислугу років, що також підтверджує позивач у своєму позові.

Отже, позивач набув право на призначення пенсії за віком 09.12.2013 року, проте, за призначенням пенсії за віком не звертався, а продовжував отримувати пенсію за вислугу років, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для підвищення розміру пенсії за віком відповідно до ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" на 0,5% за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців.

Крім того, оскільки ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" чітко визначене встановлення підвищення розміру пенсії пропорційно набутому страховому стажу після досягнення 60 років, то відсоток зазначений позивачем некоректний, так як набутий позивачем страховий стаж після 60 років складає 44 місяці.

Відповідно до ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При розгляді даної судової справи судом першої інстанції не враховані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені в постанові від 18.09.2018 р. у справі №336/4385/17, в якій судом було зроблено висновок про те, що "для підвищення пенсії на підставі ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

За таких обставин, коли позивач реалізував право виходу на пенсію у 2007 році у віці 54 років за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", то його звернення із заявою про призначення пенсії за віком у 2018 році у віці 65 років не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки з 2007 року по 2018 рік він отримував пенсію за вислугу років".

Відповідно до ст. 122 КАС України строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому позивач не зазначає жодної причини пропуску звернення до суду.

Позивач дізнався про порушення своїх прав 17.07.2018 року з листа-відповіді відповідача, у зв'язку з чим процесуальні строки повинні обчислюватись з дня коли позивач дізнався про порушення своїх прав.

Таким чином, задоволення позовних вимог позивача з 04.09.2017 суперечить вимогам ст. 122 КАС України.

Позивачем заява про перерахунок пенсії подана не за формою, встановленою Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, а тому була зареєстрована як звернення у відповідності ст. 5 Закону України "Про звернення громадян".

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з лютого 2007 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З 04.09.2017 року позивач отримував пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по України, з якої сплачено страхові внески, та яка враховується для обчислення пенсії за 2007 рік.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2018 р. у справі №336/7356/17 адміністративний позов позивача задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо розрахунку пенсії позивачу пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2007 рік;

- зобов'язано Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя призначити позивачу пенсію за віком з 23 листопада 2017 року відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням середньої заробітної плати для призначення пенсії за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду від 13.02.2018 р. у справі №336/7356/17 набрало законної сили 16.03.2018 року.

17.07.2018 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив перерахувати позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої зарплати з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарних роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком тобто 2014-2016 роки (3764,40 грн.), із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 % та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією починаючи з 23.11.2017 р., як зазначено у рішенні суду; здійснити позивачу перерахунок пенсії із застосуванням підвищення, передбаченого Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію, починаючи з 23.11.2017 р., тобто з моменту звернення за призначенням пенсії з особистою заявою встановленого зразка, з урахуванням різниці, що була виплачена.

Листом відповідача від 03.08.2018 р. №404/С-1 позивачу повідомлено, що з 04.09.2017 р. позивача переведено на пенсію за віком, при цьому зауважено, що відповідно до п. 4-3 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. Зазначено, що відсоток підвищення за ст. 29 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що зазначений у заяві позивача, є некоректним, оскільки кількість повних місяців страхового стажу після досягнення пенсійного віку складає 44 місяця або 22 відсотка. Вказано також, що розмір пенсії розраховано вірно відповідно до чинного законодавства.

Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволенні позовних вимог, оскільки:

- відповідно до положень ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" для позивача передбачений пенсійний вік 60 років, які позивачеві виповнилися 08.12.2013 року. Із заявою про призначення пенсії за віком позивач звернувся 04.09.2017 року, саме з цього періоду він отримує пенсію за віком. Підвищенням розміру пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" призначається у випадку набуття права не на будь-яку пенсію, а набуття права саме на пенсію за віком за Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", при цьому особа, яка набула такого права, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку. Таким чином, вказана норма закону не ставить в залежність підвищення розміру пенсії за віком від того, чи скористалась особа правом на інший вид пенсії та чи призначалась особі раніше будь-яка інша пенсія (за вислугу років, по втраті годувальника, по інвалідності, тощо);

- суд не прийняв до уваги посилання відповідача про те, що позивач вже отримував пенсію за вислугою років, оскільки відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсіонер це особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом. При цьому пенсія за даною нормою тлумачиться як щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування;

- відповідно до ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. У розумінні наведеної норми Закону пенсіонером позивач за цим Законом не був та набувши встановленого ним пенсійного віку, та маючи достатнього страхового стажу, отримав право на первинне призначення пенсії за віком в такому ж порядку, як і інші громадяни України, що звернулись за призначенням пенсії у 2017 році, з усіма правами, доплатами та збільшенням, які передбачені при призначенні пенсії за віком на загальних підставах;

- визначення відсотка, на який має бути підвищено пенсію позивачеві, законом віднесено до компетенції відповідача після перевірки відповідних даних;

- з огляду на зміст та обсяг заявлених вимог, які стосуються зобов'язання відповідача здійснити перерахунок призначеної пенсії, то такий перерахунок має бути здійснений з 04.09.2017 року, тобто з дати призначення позивачу пенсії за віком;

- позовні вимоги в частині зобов'язати відповідача перерахувати позивачеві пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне стархування" із застосуванням показника середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії (2014-2016 рр. - 3764,40 грн.) задоволенню не підлягають, оскільки відповідні правовідносини вже були розглянуті та вирішені рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/7356/17 від 13.02.2018 р. Відносини з приводу виконання рішення суду не можуть бути предметом окремої позовної заяви, а питання з приводу виконання рішення суду врегульовані, зокрема ст.ст. 382, 383 КАС України. Крім того, позивачем не додано до позовної заяви доказів невиконання відповідачем постанови суду в цій частині.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

За змістом вказаної норми підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Верховний Суд в постанові від 18 вересня 2018 року № 336/4385/17 дійшов висновку, що "для підвищення пенсії на підставі ч. 1 ст. 29 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; не одержання жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку; наявність страхового стажу після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції зазначені висновки Верховного Суду не врахував.

Позивач не заперечує, що з 01.02.2007 року він отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", а з 04.09.2017 року його переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Отже, позивач реалізував право виходу на пенсію у 2007 році, тобто до досягнення пенсійного віку, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком у 2017 році не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки з 2007 року по 2017 рік він отримував пенсію за вислугу років.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача перерахувати позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне стархування" із застосуванням показника середньої заробітної плати з якої сплачено страхові внески в Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки відповідні правовідносини вже були вирішені рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/7356/17 від 13.02.2018 р.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач довів суду правомірність своїх дій, а позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22.10.2018 р. у справі №0840/3830/18 скасувати.

У задоволенні позову - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко