Справа № 1540/3322/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/3322/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Шляхтицького О.І.,

за участю: секретар судового засідання - Ніцевич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду, яке прийнято 19 жовтня 2018 року у складі суду судді: Іванова Е.А. в місті Одесі по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимог та рішень про застосування штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

22 березня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, у якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 10.01.2018р., № від 10.01.2018р., визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018р. №Ф-, №Ф-, від 12.02.2018 №Ф-14769-17, визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 11.01.2018р., № від 10.01.2018р., визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № від 11.01.2018р.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року по справі №815/1233/18 позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області роз'єднали, виділивши в самостійне провадження позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 року №Ф-, №Ф-, від 12.02.2018 року №Ф-14769/17, визнання протиправним та скасування рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 11.01.2018 р., № від 10.01.2018 року, визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за не подання, несвоєчасне подання, подання за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № від 11.01.2018 р. Виділені у самостійні провадження позовні вимоги передано на розподіл відповідно до ч. 6 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року по справі №1540/3322/18 адміністративний позов ФОП ОСОБА_2 був задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про сплату боргу від 10.01.2018 року №Ф-. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про сплату боргу від 12.02.2018 року №Ф-14769-17. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 11.01.2018 року №. В решті позову відмовлено. Стягнуто з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області ( місцезнаходження: м. Одеса, вул. Семінарська 5) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у сумі 251,91 грн. сплачені по платіжному дорученню №179 від 21.03.2018 р.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправними та скасування вимоги від 10.01.2018р. №Ф- про сплату боргу (недоїмки) та рішення № від 10.01.2018р., про застосування штрафних санкцій та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог повністю. Крім того, позивач просила повернути з Державного бюджету України 9765,54 грн., надмірно сплачені згідно платіжного доручення №179 від 21 березня 2018 року. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що базою нарахування ЄСВ згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону є сума доходу (прибутку), отриманого від діяльності фізичної-особи-підприємця, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, а відповідно до п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб для доходів, отриманих від провадження господарської діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування відповідно до п. 177.2. ст. 172 ПК України є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Нарахування єдиного внеску відповідно до вимог ч. 3 ст. 7 Закону здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. У випадку, якщо платником не отримано дохід (прибуток) в окремому місяці звітного року, такий платник згідно з вимогами абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону та абз. 2 п.п. 2 п. 5 розділу IV Інструкції №449 має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Отже, за ті місяці, коли ФОП ОСОБА_2 не отримувала дохід (січень, квітень, червень, липень, листопад 2015 року та січень, квітень 2016 року), позивач мала право самостійно визначити базу нарахування ЄСВ, проте не менше розміру мінімального страхового внеску за відповідний період. Натомість суд першої інстанції в порушення вимог абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 172 ПК України та абз. 2 п.п. 2 п. 5 розділу IV Інструкції №449 невірно визначив базу нарахування ЄСВ (чистий річний оподатковуваний дохід) без урахування документально підтверджених витрат. Як наслідок, суд першої інстанції невірно визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, визначивши її за всі без виключення місяці 2015 та 2016 років, навіть за ті місяці, в яких ФОП ОСОБА_2 не отримувала прибутку (діяльність була збитковою).

Відповідач/Головне управління Державної фіскальної служби в Одеській області, надало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що апеляційна скарга позивача є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою. Актом документальної планової виїзної перевірки від 27.12.2017 №2007/15-32-13-05/НОМЕР_1 встановлено порушення вимог п. 1,2 ч. 1. ст. 7. п. 4 ч. 2 ст. 6, ч, 2. ст. 9. ч. 8 ст. 9 Закону №2464, а саме: заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки на загальну суму 47 275.02 грн.; не подання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги. компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за квітень 2015 рік, внаслідок чого не нараховано та не сплачено єдиний внесок на суму 8 464.79 грн. із сум заробітної плати, нарахованої особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту) за квітень 2015 року. Таким чином, ГУ ДФС в Одеській області сформовано вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 №Ф - . винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.01.2018 № на підставі акта документальної планової виїзної перевірки від 27.12.2017 № 2007/15-32-13-05/НОМЕР_1.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 січня 2008 року ОСОБА_2 була зареєстрована суб'єктом підприємницької діяльності. 15 серпня 2008 року за №169117 ФОП ОСОБА_2 взята на облік як платник податків в органах ГУ ДФС України та перебуває на податковому обліку у Болградському відділенні Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області.

ФОП ОСОБА_2 зареєстрована як платник податку на додану вартість - свідоцтво платника податку на додану вартість №200063999 від 20.08.2012 р.

Основним видом діяльності ФОП ОСОБА_2 є оптова торгівля м'ясними продуктами.

У період часу з 27.11.2017 р. по 19.12.2017 р. співробітниками ГУ ДФС в Одеській області була проведена документальна планова виїзна перевірка щодо дотримання ФОП ОСОБА_2 вимог податкового законодавства за період діяльності з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р.

27.12.2017 р. за результатами перевірки складено акт №2007/15-32-13-05/НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_2, (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1) щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016р., дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного га іншого законодавства за період з 01.01.2015р. по 31.12.2016 р.» (далі - акт перевірки) в якому зазначено про порушення позивачем вимог законодавства про податковий облік, а саме:

- п. 57.1. ст. 57 ПК України в частині порушення строків погашення узгодженого податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування;

- п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закону №2464-VI), п. 1 розд. ІІІ «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум страхованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. №435) у зв'язку з наданням звітності за основним місцем обліку платника єдиного внеску за квітень 2015р.;

- п. 2, п. 7 ст. 7 та п. 8 ст. 9 Закону №2464-VI у зв'язку з заниженням суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на суму 47 275,02 грн.;

- п. 5 ст. 8, п. 2 ст. 9 Закону №2464-VI в наслідок чого нараховано єдиного внеску 8464,79 грн.;

- п. 186.1 ст. 186, п.п. 195.1.1. п. 195.1. ст. 195, п. 185.1. ст. 185, п. 188.1. ст. 188 ПК України,внаслідок чого зменшено суму від'ємного значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 47 285 грн. та донараховано ПДВ, який підлягає сплаті до бюджету у сумі 121 482 грн.

На підставі акту №2007/15-32-13-05/НОМЕР_1 від 27.12.2017р. відповідачем були прийняті зокрема:

- вимога від 10.01.2018р. №Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску у розмірі 8 464,79 грн.;

- вимога від 10.01.2018р. №Ф- про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску у розмірі 47 275,02 грн.;

- рішення № від 10.01.2018 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким за порушення п. 2, п. 7 ст. 7 та ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI у зв'язку з донарахуванням 47 275,05 грн. єдиного внеску застосовано штрафні санкції в розмірі 7 999.84 грн.;

- рішення № від 11.01.2018 р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким за порушення п. 2, п. 7 ст. 7 та ч. 8 ст. 9 Закону №2464-VI у зв'язку з донарахуванням 8 464,79 грн. застосовано штрафні санкції в розмірі 4 232,40 грн.;

- рішення № від 11.01.2018 р. про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яким за порушення ч. 4 п. 2 ст. 6 Закону №2464-VI за неподання звітності застосовано штрафні санкції в розмірі 170,00 грн.

22 січня 2018 р. позивач оскаржила вказані рішення до Державної фіскальної служби України.

Одночасно з поданням скарги до ДФС України 22.01.2018р. ФОП ОСОБА_2 в порядку п. 56.5. ст. 56 ПК України повідомила ГУ ДФС в Одеській області про оскарження прийнятих ним рішень.

22 лютого 2018 р. за наслідками розгляду скарги ФОП ОСОБА_2 ДФС України було прийнято рішення №2609/П/99-99-11-02-02-25, яким вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018р. №Ф-, №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 10.01.2018р. №, від 11.01.2018р. № та рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності № від 11.01.2018р. ГУ ДФС в Одеській області залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_2 в частині оскарження цих документів - без задоволення.

Будь-якого обґрунтування відхилення доводів, зазначених ФОП ОСОБА_2 у скарзі, а також оцінки наданих нею документів, в рішенні №2609/П/99-99-11-02-02-25 не зазначено, внаслідок чого контролюючим органом вищого рівня не виконано обов'язок надати платнику податків за результатами розгляду скарги вмотивоване рішення і тим самим нівельовано саму суть процедури адміністративного оскарження.

16 березня 2018 р. ФОП ОСОБА_2 було отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2018 №Ф-14769-17, якою було визначено заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені станом на 31.01.2018р. у розмірі 12494,00 грн., з яких 4494,16 грн. недоїмки, 7999,84 грн. - штраф.

Не погоджуючись з прийняттям вище вказаних вимог та рішень про застосування штрафних санкцій, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги ФОП ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростовані порушення викладені в акті документальної планової виїзної перевірки від 27.12.2017 № 2007/15-32-13-05/НОМЕР_1, а саме: порушення вимог п. 1, 2 ч. 1. ст. 7, п. 4 ч. 2 ст. 6, ч. 2. ст. 9, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне старування» заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки на загальну суму 47275,02 грн.; не подання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, комп енсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за квітень 2015 рік, а отже в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 про порушення вимог п. 1, 2 ч. 1. ст. 7, п. 4 ч. 2 ст. 6, ч. 2. ст. 9, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне старування» заниження суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу за 2015-2016 роки на загальну суму 47275,02 грн., з наступних підстав.

Під час розгляду справи судом першої інстанції зазначено, що «перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок, встановлено, що:

2015 - за даними платника сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок 1650483,41 грн. (сума доходу, на який нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини), за даними перевірки сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок 259352,00 грн.

2016 - за даними платника сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок 365406,00 грн. (сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини), за даними перевірки сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок - 431550,0 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_2 до ГУ ДФС в Одеській області надані Звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, та Таблиця 1 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями» (додаток 5) (а.с. 57-68), у яких підприємцем було повідомлено, що сума чистого доходу, яка була заявлена в податкових декларації фізичної особи - підприємця:

За 2015 рік складає 1242644,78 грн., але відповідно до додатку Ф4 до податкової декларації про майновий стан і доходи сума чистого оподатковуваного доходу становить - 336460,22 грн., згідно гр. 2 Звіту «сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини» становить 165048,41 грн.;

За 2016 рік складає - 1071907,05 грн., але відповідно додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи сума чистого оподатковуваного доходу становить - 988828,95 грн., але у гр.2 «сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини, становить 365406,0 грн.».

Однак свої висновки про порушення позивачем п. 2, п. 7 ст. 7, п. 11 ст. 8 та п. 8 ст. 9 Закону №2464-VI, відповідач обґрунтовує тим, що ФОП ОСОБА_2 невірно визначила суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок, з урахуванням максимальної величини за 2015 та 2016 роки, що і призвело, за висновками відповідача до її заниження.

Як слідує з акту, розрахунок суми ЄСВ: за 2015 рік - 94303,59 грн./100 х 34,7% (ставка ЄСВ 2015 рік) = 32723,34 грн. За 2016 рік - 66144 грн. /100 х 22% (ставка ССВ 2016 рік) = 14551,68 грн.

Таким чином, несплачена сума ЄСВ за 2015-2016 рік становить 47272,02 грн.

У зв'язку з цим контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 №Ф-, яку винесено на підставі акту №2007/15-32-13-05/НОМЕР_1 від 27.12.2017. Також, враховуючи донарахування 47 275,02 грн., єдиного внеску до ФОП ОСОБА_2 рішенням про застосування штрафних санкцій № від 10.01.2018 застосовано штрафні санкції в розмірі 7 999,84 грн.

Колегія суддів дослідивши наявні документальні підтвердження вважає, що висновки викладені в акті перевірки не відповідають фактичним обставинам враховуючи наступне.

Спір виник щодо правомірності визначення позивачем бази нарахування ЄСВ із розрахунку поділу чистого оподаткованого доходу за 2015-2016 рр.

Порядок та умови нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування регулюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закону №2464-VI) та наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції, які діяли на момент виникнення відповідних правовідносин зі сплати ЄСВ.

ФОП ОСОБА_2 є платником ЄСВ відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI.

Відповідно до вимог п. 8 ст. 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року.

Відповідно до пункту 177.2 ст. 177 ПК об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

За визначенням пунктів 4 та 5 частини 1 ст. 1 Закону №2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок; мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Пунктом 4 частини 1 ст. 4 цього Закону встановлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Вказані норми також кореспондуються із нормами підпункту 2 пункту 5 розділу IV Інструкції.

Так, згідно з цим підпунктом встановлено, що обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпунктах 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції: платники, визначені підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, здійснюють розрахунок єдиного внеску за календарний рік до 10 лютого наступного року на підставі даних річної податкової декларації. При визначенні доходу (прибутку), з якого сплачується єдиний внесок, враховується кількість календарних місяців, у яких отримано дохід (прибуток).

Базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток), зазначений у податковій декларації, поділений на кількість календарних місяців, протягом яких він отриманий. До зазначеної суми з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску застосовується відповідна ставка, зазначена в пункті 3 розділу III цієї Інструкції.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платникам, визначеним підпунктом 3 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які здійснили нарахування єдиного внеску менше мінімального страхового внеску, фіскальні органи надсилають повідомлення-розрахунок за формою згідно з додатком 2 до цієї Інструкції, у якому зазначається розрахунок суми такої доплати, яка підлягала сплаті за результатами підприємницької діяльності за звітний календарний рік.

Як вбачається з акту перевірки (арк. 12), перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку Ф4 (2015 рік) та додатку Ф2 (2016 рік) встановлено: перевіркою правильності визначення чистого оподатковуваного доходу, відображеного в деклараціях про доходи, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, не встановлено його заниження (завищення).

За результатами перевірки визначення суми чистого оподатковуваного доходу його сума за 2015 рік складає 336460,22 грн., за 2016 рік - 988828,95 грн. (арк. 13 акту перевірки).

Як вбачається з додатку 5 Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік, в графі 2 «Сума чистого доходу (прибутку), заявлена в податковій декларації особи-підприємця» загалом за 2015 рік зазначено суму 1242644,78 грн. (а.с. 57-58).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в 2015 році становив з 1 січня 2015 року - 1218 грн., з 1 вересня - 1378 грн.

Максимальна величина бази нарахування становить 20 706 грн. (17 х 1218 грн.), з вересня - 23 426 грн.(17 х 1378 грн.).

Оскільки базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток) - 336 460,22 грн., поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий, - 7 місяців, тому обрахована таким чином величина бази нарахування становить 48 065,74 (336 460,22/7).

Враховуючи, що величина бази нарахування перевищує максимальну базу нарахування у 2015 році, то застосуванню підлягає максимальна база нарахування у 2015 році - 20706 грн., з вересня 2015 року - 23426 грн.

Тому, у 2015р., в місяцях, в яких ФОП ОСОБА_2 отримувала дохід, сплаті підлягала сума єдиного внеску:

20 706 х 34,7% х 4міс. = 28 739,92 грн.

23 426 х 34,7% х 3 міс. - 24 386,46 грн.

Разом: 28 739,92 грн. + 24 386,46 грн. 53 126,38 грн.

Також апеляційний суд звертає увагу, що в 5 місяцях 2015 року (в січні, квітні, червні, липні, листопаді) ФОП ОСОБА_2 не отримувала прибутку, навпаки, її діяльність була збитковою, отже за ці 5 місяців в графі 2 Звіту ФОП ОСОБА_2 не відображала суми із від'ємним значенням (суму збитку), самостійно визначила базу нарахування у розмірі 3510,09 грн. у січні, квітні, червні, липні 2015 року, та у розмірі 3971,18 у листопаді 2015 року. А відтак, сума у вказаній графі зазначена 1242644,78 грн. без урахування сум збитку, отриманого нею за вказані 5 місяців року.

Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI це сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

З 01.01.2015 по 31.08.2015 мінімальний розмір заробітної плати становив 1218,00 грн., розмір єдиного внеску - 34,70%.

Таким чином, мінімальний страховий внесок за кожен місяць в період з 01.01.2015 по 31.08.2015 дорівнював 422,65 грн. (1218 х 34,70%).

Починаючи з 01.09.2015, мінімальний розмір заробітної плати становив 1378,00 грн., розмір єдиного внеску - 34,70%.

Таким чином, мінімальний страховий внесок за кожен місяць в період з 01.09.2015 по 31.12.2015 дорівнював 478,17 грн. (1378 х 34,70%).

Натомість ФОП ОСОБА_2 в місяцях 2015 року, коли не отримувала прибутку, сплачувала в січні, квітні, червні, липні - 1218,00 грн. єдиного внеску, в листопаді - 1378,00 грн., що перевищує суму мінімального страхового внеску, встановленого Законом.

Таким чином, загальна сума єдиного внеску за 2015 рік, яка мала бути сплачена ФОП ОСОБА_2 становить 55295,15 грн. (53 126,38 - за лютий, березень, травень, серпень-жовтень, грудень + 422,65 х 4 міс. - за січень, квітень, червень, липень + 478,17 грн. за листопад).

ФОП ОСОБА_2 не тільки вчасно сплатила вказану суму єдиного внеску, а й сплатила його у більшому розмірі, сплативши в 2015 році всього 57 271,78 грн., про що зазначено в п. 2, 3.5. акту перевірки стосовно своєчасної сплати суми єдиного внеску.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про заниження ФОП ОСОБА_2 суми єдиного внеску у 2015 році на суму 32723,34 грн., чим порушив вимоги законодавства.

Аналогічна ситуація і з 2016 роком, в додатку 5 Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2016 рік, в графі 2 «Сума чистого доходу (прибутку), заявлена в податковій декларації особи-підприємця» загалом за 2016 рік зазначено суму 1071907,05 грн., тобто без урахування значень суми збитку, отриманого в січні та в квітні 2016 року.

Сума чистого доходу (прибутку) ФОП ОСОБА_2 за 2016р. становить 988828,95 грн. (а.с. 60)

Як вбачається з Таблиці 1 Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування фізичними особами-підприємцями, ФОП ОСОБА_2 у 2016 р. отримувала дохід в десяти місяцях (крім січня та квітня 2016 року). Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня по 1 травня 2016 року становив - 1378,00 грн., з 1 травня - 1450,00 грн., з 1 грудня - 1600,00 грн. (а.с. 62).

Таким чином, максимальна величина бази нарахування у січні - квітні 2016 року становить - 34450,00 грн. (1378 х 25), в травні - листопаді 2016 року - 36250,00 грн.(1450,00 х 25), в грудні 2016 року - 40000,00 (1600,00 х 25) грн.

Оскільки базою нарахування єдиного внеску є чистий оподатковуваний дохід (прибуток) - 988 828,95 грн., поділений на кількість місяців, протягом яких він отриманий, -10 місяців, у зв'язку з чим обрахована таким чином величина бази нарахування становить 98 882,90 (988 828,95/10).

Враховуючи, що обрахована величина бази нарахування перевищує максимальну базу нарахування у 2016 році, то застосуванню підлягає максимальна база нарахування максимальна база нарахування: у січні - квітні - 34450,00 грн., в травні - листопаді - 36250,00 грн., в грудні - 40000,00 грн.

В 2016 році розмір єдиного внеску становив 22,00 %. Тому у 2016 році, в місяцях, в яких ФОП ОСОБА_2 отримувала дохід, сплаті підлягала сума єдиного внеску у наступних розмірах:

34450.0 х 22% х 2 міс.(лютий, березень) = 15158,00 грн.

36250.0 х 22% х 7 міс. (травень-листопад) = 55825,00 грн.

40000.0 х 22% х 1 міс. (грудень) =8800,00 грн.

Враховуючи, що протягом 2 місяців 2016 року (в січні та квітні) ФОП ОСОБА_2 не отримувала доходу (прибутку), вона згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI та п.п. 2 п.5 розділу IV Інструкції самостійно визначила базу нарахування у розмірі мінімальної заробітної плати 1378,0 грн. у січні та квітні 2016 року.

З 01.01.2016 по 30.04.2016 мінімальний розмір заробітної плати становив 1378,00 грн., розмір єдиного внеску - 22%.

Таким чином, мінімальний страховий внесок за кожен місяць, в якому ФОП ОСОБА_2 не отримувала дохід, в період з 01.01.2016 по 30.04.2016 дорівнював 303,16 грн. (1378,00x22%).

ФОП ОСОБА_2 в січні та в квітні 2016 року, коли не отримувала прибутку, сплачувала 1378,00 грн. єдиного внеску, тобто у розмірі більшому, ніж сума мінімального страхового внеску за вказаний період.

Тобто загальна сума єдиного внеску за 2016 рік, яка мала бути сплачена ФОП ОСОБА_2, становить 80389,32 грн. (15158,00 грн. - за лютий, березень + 55825,00 грн. - за травень-листопад + 8800,00 грн. за грудень + 303,16 грн. х 2 - за січень та квітень).

За 2016 рік ФОП ОСОБА_2 сплатила 80389,32 грн. єдиного внеску, що дорівнює розміру, який підлягав сплаті відповідно до вимог законодавства.

Таким чином колегія суддів вважає, висновок суду першої інстанції про заниження позивачем суми єдиного внеску у 2016 році на суму 14551,68 грн. зроблений з порушенням вимог законодавства.

Більш того, колегія суддів наголошує, що в акті перевірки (арк. 11 акту) перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності у 2015 році, валовий дохід, як за даними декларації про майновий стан і доходи (додаток Ф4), так і за даними перевірки складає 35068595,42 грн., тобто розбіжностей немає.

Перевіркою правильності визначення загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності у 2016 році, валовий дохід, як за даними декларації про майновий стан і доходи (додаток Ф4), так і за даними перевірки складає 22442710,87 грн., тобто розбіжностей немає.

Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатку Ф4 (2015) та у додатку Ф2 (2016) до податкової декларації встановлено, що за 2015 рік як за даними декларації, так і за даними перевірки витрати склали 34732135,20 грн., за 2016 рік як за даними декларації, так і за даними перевірки витрати склали 21453881,92 грн., тобто розбіжностей немає (арк. 12 акту).

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ФОП ОСОБА_2 правильно визначила суму доходу (прибутку), який підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, у розмірі 336460,22 грн. у 2015 році (35068595,42 грн. - 34732135,20 грн.), та 988828,95 грн. - у 2016 році (22442710,87 грн. - 21453881,92 грн.).

Крім того, колегія суддів наголошує на тому, що з правильністю визначення сум доходу (прибутку), який підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб за 2015 та 2016 роки, погоджується й ГУ ДФС в Одеській області, про що зазначено в акті перевірки (арк. 12-14).

Нарахування єдиного внеску відповідно до вимог ч. 3 ст. 7 Закону №2464-VI здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

У випадку, якщо платником не отримано дохід (прибуток) в окремому місяці звітного року, такий платник згідно з вимогами абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464-VI та абз. 2 п.п. 2 п. 5 розділу IV Інструкції №449 має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Отже, за ті місяці, коли ФОП ОСОБА_2 не отримувала дохід (січень, квітень, червень, липень, листопад 2015 року та січень, квітень 2016 року), позивач мала право самостійно визначити базу нарахування ЄСВ, проте не менше розміру мінімального страхового внеску за відповідний період.

Натомість суд першої інстанції в порушення вимог абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону, п. 164.1 ст. 164, п. 177.2. ст. 172 ПК України та абз. 2 п.п. 2 п. 5 розділу IV Інструкції №449 невірно визначив базу нарахування ЄСВ (чистий річний оподатковуваний дохід) без урахування документально підтверджених витрат.

Як наслідок, суд першої інстанції невірно визначив суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, визначивши її за всі без виключення місяці 2015 та 2016 років, навіть за ті місяці, в яких ФОП ОСОБА_2 не отримувала прибутку (діяльність була збитковою).

Застосовуючи вказані правові норми та встановивши обставини отримання позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2015 рік тільки за період з лютого по липень та з жовтня по грудень 2015 року, тобто за 7 місяців, та за 2016 рік тільки за період з лютого по липень та з жовтня по грудень 2015 року, тобто за 10 місяців, колегія суддів дійшла висновку про правомірність визначення позивачем бази нарахування єдиного внеску із розміру чистого оподатковуваного доходу поділеного, в яких такий дохід був отриманий, а у місяцях, в яких не був отриманий - із мінімального страхового внеску.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повинний був застосувати до спірних правовідносин положення абз. 2 п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та положення абз. 2 п.п. 2 п. 5 розділу IV «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 та Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953), відповідно до яких платник податку має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та не менше розміру мінімального страхового внеску, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року по справі №820/2415/17.

Щодо позовної вимоги про скасування рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 11.01.2018 №, яким за порушення ч. 4 п. 2 ст. 6 Закону №2464-VI за неподання звітності застосовано штрафні санкції в розмірі 170,00 грн., колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав у задоволенні даної позовної вимоги, оскільки позивачем не спростовані порушення викладені в акті документальної планової виїзної перевірки від 27.12.2017 №2007/15-32-13-05/НОМЕР_1, а саме: не подання звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за квітень 2015 рік.

Перевіркою питань щодо подання звітів про суми нарахованого єдиного внеску встановлено, що ФОП ОСОБА_2 не надала звітність до контролюючого органу за основним місцем обліку у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, а саме за квітень 2015 року.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону №2464 та п. 1 розділу III «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум, нарахованого єдиного внеску», затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 14.04.2015 р. за №435 звітність надається протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду.

Перевіркою також встановлено, що підприємець в порушення п.4 ч.2 ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону №2464, п. 1 розд. III «Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо: сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженого Наказом Міністерства Фінансів України від 14.04.20.15р. за №435., зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 р. за №460/26905 не надана звітності за основним місцем обліку платника єдиного внеску, що дорівнює календарному місяцю, а саме за квітень 2015 р.

ФОП ОСОБА_2 отримано квитанцію №1 на підтвердження відправлення звітності щодо сум, нарахованого єдиного внеску за квітень 2015 року (а.с. 64).

Як зазначено судом першої інстанції, що підтвердженням поданої звітності є одночасно квитанція №1 та №2.

Окремо квитанція №1 свідчить лише про те, що звіт страхувальника успішно прийнято для подальшого опрацювання. Також зазначена квитанція містить інформацію, що за результатом приймання та обробки електронного звіту в Пенсійному фонді України буде сформовано другу квитанцію, що буде надіслана на електронну адресу, з якої було відправлено звіт.

Колегія суддів звертає увагу, що квитанція №2 містить зауваження, щодо правильності заповнення звіту (а.с. 105).

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 11.01.2018 № на підставі акта документальної планової виїзної перевірки від 27.12.2017 №2007/15-32-13-05/НОМЕР_1 є законними, а позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

В зв'язку з цим рішення суду першої інстанції має бути скасоване в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 №Ф- у загальному розмірі 47275,02 грн. та рішення № від 10.01.2018, яким за донарахування відповідним органом доходів і зборів єдиного внеску у розмірі 47 275,05 грн. застосовано штрафні санкції в розмірі 7 999,84 грн.

В свою чергу колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі викладено фактичні обставини справи та підстави оскарження тільки щодо визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 №Ф- у загальному розмірі 47275,02 грн. та рішення № від 10.01.2018, яким за донарахування відповідним органом доходів і зборів єдиного внеску у розмірі 47 275,05 грн. застосовано штрафні санкції в розмірі 7 999,84 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі неповного, та не об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи в частині визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 №Ф- у загальному розмірі 47275,02 грн. та рішення № від 10.01.2018, яким за донарахування відповідним органом доходів і зборів єдиного внеску у розмірі 47 275,05 грн. застосовано штрафні санкції в розмірі 7 999,84 грн.

Разом з тим, в прохальній частині апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 звертається до суду з проханням стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, а також повернути з Державного бюджету України надмірно сплачені кошти у розмірі 9765,54 грн.

Відповідно до статті 322 КАС України, постанова суду апеляційної інстанції складається зокрема з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції;

Відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що 22 березня 2018 року ФОП ОСОБА_2 було подано адміністративний позов до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 10.01.2018р., № від 10.01.2018р., визнання протиправною та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018р. №Ф-, №Ф-, від 12.02.2018 №Ф-14769-17, визнання протиправним та скасування рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 11.01.2018р., № від 10.01.2018р., визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № від 11.01.2018р. (а.с. 9-24), та сплачено судовий збір 14096,00 грн. за платіжним дорученням №179 (а.с. 8), що підтверджується копією позову та копією квитанції. Даній справі присвоєно номер 815/1233/18 суддя Іванов Е.А.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року по справі №815/1233/18 позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області роз`єднати, виділивши в самостійне провадження позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018р. №Ф-, №Ф-, від 12.02.2018 №Ф-14769-17, визнання протиправним та скасування рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 11.01.2018р., № від 10.01.2018р., визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № від 11.01.2018р. Виділені у самостійні провадження позовні вимоги передати на розподіл відповідно до ч. 6 ст. 172 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 липня 2018 року по справі №815/3322/18 було відкрито провадження за позовом ФОП ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 року №Ф-, №Ф-, від 12.02.2018 року №Ф-14769/17, визнання протиправним та скасування рішень про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 11.01.2018 р., № від 10.01.2018 року, визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій за не подання, несвоєчасне подання, подання за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № від 11.01.2018 р.

Разом з тим, колегією суддів апеляційної інстанції за відомостями комп'ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що судом першої інстанції фактично було відкрито провадження по справі №815/3322/18 без перевірки зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, оскільки платіжне доручення №179 на суму 14096,00 грн. враховано по справі №815/1233/18, відомості щодо сплати судового збору в суді першої інстанції по даній справі №815/3322/18 відсутні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року по справі №1540/3322/18 адміністративний позов ФОП ОСОБА_2 був задоволений частково. Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою.

Поряд з цим, підпунктом 2 п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду встановлюється ставка судового збору у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянтом було сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1057,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №641 від 23.11.2018 року.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, стягненню з відповідача по справі за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають документально підтверджені судові витрати у розмірі 1057,20 грн.

З огляду на зазначене вбачається, що судовою колегією суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу по справі №1540/3322/18 ФОП ОСОБА_2 було розглянуто по суті заявлених вимог та з цього приводу постановлено судове рішення, таким чином не обґрунтованими є доводи заявника щодо повернення судового збору у зв'язку з сплатою судового збору у більшому розмірі.

Таким чином судова колегія вважає, що у задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_2 про повернення надмірно сплаченого судового збору необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, в тому числі, неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, що виразилося у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню, що призвело до неправильного вирішення справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи спростовують правильність висновків суду.

Керуючись статтями 292, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду, яке прийнято 19 жовтня 2018 року - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду, яке прийнято 19 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування вимог та рішень про застосування штрафних санкцій - скасувати в частині відмови у задоволенні позову визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 №Ф- у загальному розмірі 47275,02 грн. та рішення № від 10.01.2018, яким за донарахування відповідним органом доходів і зборів єдиного внеску у розмірі 47 275,05 грн. застосовано штрафні санкції в розмірі 7 999,84 грн. скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2018 №Ф-, яку винесено на підставі акту №2007/15-32-13-05/НОМЕР_1 від 27.12.2017.

Визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 10.01.2018, яке винесено на підставі акту №2007/15-32-13-05/НОМЕР_1 від 27.12.2017.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (, м. Одеса, вул. Семінарська 5) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 1057,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.І. Шляхтицький