Справа № 522/22836/18     
Суддя: Балан Я. В.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 березня 2019 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 січня 2019 року, адміністративну справу №522/22836/18, за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - передано за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

01 лютого 2019 року вказана адміністративна справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та за результатом автоматизованого розподілу справ між суддями, передана для розгляду судді Балан Я.В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльність, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - залишено без руху та надано позивачеві 10 днів на усунення недоліків позовної заяви.

Серед підстав залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху було, зокрема, пропущення строку звернення до адміністративного суду.

До позовної заяви позивачем було надано заяву «… Про поновлення строку на апеляційне оскарження…». У вказаній заяві зазначалося, що позивач отримав копію оскаржуваного рішення в день його ухвалення, проте, через незнання української мови та українського права не розумів його змісту. Наголошувалося, що позивач вперше отримав правову допомогу та дізнався про порушення його прав лише 26.11.2018 року.

Враховуючи, що жодних доказів зазначених відомостей суду надано не було, суд критично поставився до тверджень позивача зауваживши, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1110 від 17 липня 2003 року, «Про затвердження Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», основними завданнями пункту тимчасового перебування є сприяння іноземцям та особам без громадянства в установленні контактів з родичами, земляками, міжнародними та громадськими організаціями. Іноземці та особи без громадянства, які утримуються в пункті тимчасового перебування, можуть зустрічатися з правозахисниками, адвокатами, представниками дипломатичних представництв або консульських установ країни походження чи країни попереднього постійного проживання, міжнародних та правозахисних організацій. Позивач мав можливість звернутися за правовою допомогою до закінчення процесуального строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року, ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви в адміністративній справі №522/22836/18 та запропоновано у заяві про поновлення пропущеного строку зазначити інші, поважні, причини його пропуску та надати докази на підтвердження їх поважності.

01 березня 2019 року, на виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року, від представника позивача надійшла уточнена позовна заява (вх. №7559/19 від 01.03.2019р.) та заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду (вх. №7558/19 від 01.03.2019 р.).

З урахуванням перебування судді Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., у відпустці за сімейними обставинами, вищевказана заява передана судді після виходу з відпустки 04 березня 2019 року.

Суд зазначає, що відповідно до статті 120 КАС України, перебіг процесуальних строків починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 01.03.2019 року, представником позивача зазначено, що протиправна бездіяльність ГУ ДМС в Одеській області, що призвела до порушення прав та законних інтересів позивача, та що є предметом позову, мала місце 22.05.2018 року. Позивач вперше звернувся з позовом до суду 27.12.2018 року.

Як підставу пропуску звернення до адміністративного суду, представником позивача повторно вказано, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою, не обізнаний в українському праві і не міг знати, що його права порушені. Крім того наголошувалося, що з 22.05.2018 року позивач перебуває у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.

Вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 та надаючи правову оцінку обґрунтованості доводам позивача на предмет наявності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд зазначає наступне.

Статтею 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів особи, встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що початок перебігу шестимісячного строку у процесуальному законі визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатись», що містяться у частині 2 статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з'ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Згідно приписів ст. ст. 122 - 123 КАС України, у заяві про поновлення строку звернення до суду позивачу необхідно зазначити поважні причини.

Так, ключовою є фраза "поважні причини", а отже, це і є предметом доказування при вирішенні питання щодо встановлення поважності причин для позивача. Тобто, якщо строк був пропущений з поважних причин, це повинно підтверджуватися незаперечними письмовими доказами.

Слід зазначити, що процесуальний Закон не дає визначення терміну "поважні причини". Між тим в Рішенні Верховного суду України від 13.09.2006 року по справі № 6-26370кс04 (№ в ЄДРСРУ 135558) вказане наступне: "Поважними причинами пропуску строку позовної давності вважаються такі обставини, за яких своєчасне пред'явлення позову стає неможливим або ускладненим ".

Як вказує практика Верховного Суду України, оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотанні доводів, а також з того, чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження (Лист Вищого адміністративного суду України від 19.05.2010 N 708/11/13-10).

Постановою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 21-240а13 (№ в ЄДРСРУ 36171760) передбачено, що обставини, з якими сторона пов'язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, доводяться стороною і встановлюються судом тільки у випадку, якщо заявлена вимога про застосування цих строків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Згідно частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, за практикою Європейського суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (CASO OSMAN CONTRA REINO UNIDO № 23452/94; KREUZ v. POLAND № 28249/95).

Дотримання строків розгляду адміністративних справ, одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чіткими регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно - правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть, вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

У тексті заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, представником позивача зазначено, що 18.10.2018 року, під час моніторингового візиту до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України ДМС України», було ідентифіковано громадянина Афганістану ОСОБА_1, який звернувся до співробітників Громадської організації «Десяте квітня» за наданням безоплатної правової допомоги. Представником позивача вказано, що можливість звернутися за правовою допомогою в позивача виникла лише під час такого відвідування, яке від нього не залежало.

Суд критично оцінює обґрунтування представника позивача, адвоката Маркочевої Н.В., щодо причин пропуску строку ОСОБА_1, оскільки жодних доказів поважності цих причин суду не надано.

Зокрема не надано доказів, які б містили відомості про місцезнаходження та конкретний період, протягом якого ОСОБА_1 перебуває у Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в України ДМС України».

Докази надані адвокатом Маркочевою Н.В., викликають у суду сумнів у їх належності, оскільки згідно надано копії «Виписки з угоди про надання правової допомоги по адміністративній справі» зазначено Ордер №353306 від 21 лютого 2018 року. Суд зауважує, що у позовній заяві вказано, що ОСОБА_1 перетнув кордон України у травні 2018 року.

Крім того, до заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, адвокатом Маркочевою Н.В., надано копію Розпорядження Громадської організації «Десяте квітня», датовану 25 листопада 2019 року.

У тексті самого Розпорядження вказано, що вищевказаний моніторинговий візит відбувся 18 листопада 2019 року. Поміж іншим, саме цим Розпорядженням і доручено адвокату Маркочевій Наталії Вікторівні представляти інтереси громадянина Афганістану ОСОБА_1.

Стосовно тверджень представника позивача, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою, суд зазначає, що відповідно до Наказу №141 від 29.02.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2016 року за № 748/28878 «Про затвердження Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» (далі - Інструкція), частини ІІ «Порядок дій посадових осіб ПТПІ, територіальних органів та підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону при розміщенні іноземців та осіб без громадянства в ПТПІ» - у разі необхідності для здійснення перекладу залучається перекладач.

Крім того, пунктом 14 частини ІІІ Інструкції визначено, що у разі звернення іноземця або особи без громадянства з письмовою заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, адміністрація ПТПІ того самого дня надсилає таку заяву для розгляду до територіального органу ДМС, на території обслуговування якого знаходиться ПТПІ, про що повідомляє телефоном або електронною поштою. Заяви про звернення ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту суду не надано.

Суд зазначає, що згідно Інструкції, у кожній житловій будівлі ПТПІ, де проживають іноземці та особи без громадянства, у доступному місці розміщуються стенди з інформаційними матеріалами (розпорядок дня, правила перебування іноземців та осіб без громадянства в ПТПІ, підписані директором ПТПІ або посадовою особою, яка виконує його обов'язки; матеріали щодо прав та обов'язків осіб, що утримуються; інформація про телефони довіри, керівний склад ПТПІ; інформація про територіальні органи ДМС, суду, прокуратури та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини) державною мовою та мовами, зрозумілими іноземцям та особам без громадянства.

Суд нагадує, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1110 від 17 липня 2003 року, «Про затвердження Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», основними завданнями пункту тимчасового перебування є сприяння іноземцям та особам без громадянства в установленні контактів з родичами, земляками, міжнародними та громадськими організаціями. Іноземці та особи без громадянства, які утримуються в пункті тимчасового перебування, можуть зустрічатися з правозахисниками, адвокатами, представниками дипломатичних представництв або консульських установ країни походження чи країни попереднього постійного проживання, міжнародних та правозахисних організацій. Позивач мав можливість звернутися за правовою допомогою до закінчення процесуального строку звернення до адміністративного суду.

Доказів, що Громадська організація «Десяте квітня», це єдина організація яка здійснює відвідування Миколаївського ПТПІ, суду не надано.

Крім того, згідно Інструкції, до кімнат для побачень допускаються, зокрема, захисники (адвокати) - безперешкодно при пред'явленні посвідчення, а також ордера або договору про надання правової допомоги; представники консульських і дипломатичних установ країни громадянської належності іноземців та осіб без громадянства, міжнародних, громадських та правозахисних організацій - на підставі письмового дозволу ДМС або керівництва ПТПІ на їх письмову заяву (лист) про надання дозволу на побачення з іноземцем або особою без громадянства при пред'явленні відповідного посвідчення та документів, що посвідчують особу; родичі або земляки - з дозволу директора ПТПІ або посадової особи, яка виконує його обов'язки, на підставі їх письмової заяви про надання побачення при пред'явленні паспорта або документа, який його замінює; інші особи, які звернулися про надання дозволу на побачення з іноземцем або особою без громадянства в порядку, визначеному в пунктах 8 - 11 цього розділу, - при пред'явленні документів, що посвідчують особу.

Побачення іноземців та осіб без громадянства проводяться конфіденційно з представниками консульських і дипломатичних установ країн їх походження, а також із правозахисниками чи адвокатами щоденно без обмежень у будь-який час доби.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про неможливість вважати вказані представником позивача обставини такими, що є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України, суд після одержання позовної заяви з'ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно п. 9 ч. 4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст.123 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (ч.8 ст.169 КАС України).

Враховуючи, що судом не встановлено достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248, 287 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська 44, ), про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, щодо звернення ОСОБА_1 за статусом біженця та особою, яка потребує додаткового захисту; визнання протиправним та скасування рішення головного управління Державної міграційної служби в Одеській області №134 від 22.05.2018 року про примусове повернення ОСОБА_1 в країну походження; зобов'язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 про отримання статусу біженця та оформити щодо нього документи для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту - повернути позивачеві.

Роз'яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до П'ятого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Балан Я.В.