Справа № 500/7485/18
Суддя: Вовченко О. А.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/7485/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2018 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України, ідентифікаційний код юридичної особи: , яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, у період з 01.03.2017 р. по 31.01.2018 р., та з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р.;

2. Зобов'язати Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України, ідентифікаційний код юридичної особи , виплатити пенсію ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: 363207088, на загальних підставах, за період з 01.03.2017 р. по 31.01.2018 р., та з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р., без застосування законодавства в сфері внутрішньо переміщених осіб негайно після проголошення судового рішення.

Вказаний адміністративний позов надісланий ОСОБА_1 до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області засобами поштового зв'язку 26.10.2018 року.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 передано за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Супровідним листом від 05.12.2018 року №500/7485/18/17624/18 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області направлено справу №500/7485/18 до Одеського окружного адміністративного суду.

13 грудня 2018 року за вх. №67601/18 адміністративна справа №500/7485/18 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями адміністративну справу №500/7485/18 передано на розгляд головуючому судді Вовченко О.А.

Ухвалою суду від 18 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху у зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам ст.ст.160,161 КАС України. Позивачу був наданий 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

03 січня 2019 року до суду від позивача за вх.№294/19 надійшла належним чином оформлена позовна заява з належним чином засвідченими копіями додатків (з копією відповідачу).

Так, у позовній заяві позовні вимоги викладені в такій редакції:

1. Визнати протиправною бездіяльність Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, ідентифікаційний код юридичної особи: , яка полягає у невиплаті пенсії ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, у період з 01.03.2017 р. по 31.01.2018 р., та з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р.;

2. Зобов'язати Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області, ідентифікаційний код юридичної особи , виплатити пенсію ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: 363207088, на загальних підставах, за період з 01.03.2017 р. по 31.01.2018 р., та з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р., без застосування законодавства в сфері внутрішньо переміщених осіб негайно після проголошення судового рішення.

08 січня 2019 року ухвалою суду звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви до Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії. Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх.№294/19). Відкрито провадження у даній адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09.01.2002 року здобула право на отримання пенсії за віком. До грудня 2014 року позивач перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Артемівського району Луганської області. Зазначає, у зв'язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. №595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де мешкала позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним управлінням пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення непідконтрольної території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. У зв'язку із проведенням антитерористичної операції позивач перемістилась до м.Сєвєродонецьк Луганської області, де 25.12.2014 року її було поставлено на облік як внутрішньо переміщену особу, а в лютому 2015 року було поставлено на облік у відділенні Сєвєродонецького ПФУ, яким позивачу виплачувалась пенсія починаючи з 01.08.2014 року. Вказує, що в грудні 2017 року позивач переїхала до м.Рені Одеської області, де 06.12.2017 року її було поставлено на облік як внутрішньо переміщену особу. Позивачем в грудні 2017 року подана заява до Ренійського відділення пенсійного фонду на запит пенсійної справи за новим місцем зареєстрованого проживання. Після отримання пенсійної справи позивачу була частково виплачена заборгованість по пенсії а також здійснювались виплати пенсії з березня 2018 року до 01.05.2018 року. Однак, з 01.05.2018 року по 30.06.2018 року пенсія не виплачена, і як вбачається із змісту листа відповідача від 01.10.2018 року № 151/К-01, у зв'язку із опрацюванням списків верифікації по особовим рахункам внутрішньо перемішених осіб з датою виплати 09.05.2018 року. Зазначає, що на запит позивача про причини зняття з виплати з 01.05.2018 року було отримано лист від 10.08.2018 року за № 130/К-01 в якому не міститься відповідь на питання про підстави невиплати пенсії за травень та червень 2018 року. Зазначає, що на другий запит про причини зняття з виплати з 01.05.2018 року була отримана відповідь від 01.10.2018 року № 151/К-01 в якій також немає відповіді на питання про причини знаття з виплати з 01.05.2018 року і невиплати пенсії за травень і червень 2018 року. Позивач з грудня 2017 року постійно мешкає в місті Рені Одеської області, не виїжджала на тимчасово непідконтрольну Україні територію та за межі України, тому припинення виплати пенсії в травні 2018 року та невиплата пенсії за травень і червень 2018 року були безпідставні. Відповідач безпідставно не виплачує заборгованість по пенсії за період з 01.03.2017 року по 31.01.2018 рік.

28 січня 2019 року до суду за вх.№3109/19 від відповідача надійшов відзив на позов (а.с.58-59), у якому зазначає, що позовні вимоги про зобов'язання Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.03.2017 р. по 31.01.2018 р. та з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р. є незаконними, необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вказує, що Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області приймає рішення про виплату або припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі на підставі даних комісії з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Факт перебування особи за місцем проживання має право винятково комісія з розгляду питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Зазначає, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні ПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області. У зв'язку з переїздом на постійне місце проживання до м. Рені Одеської області ОСОБА_1 з лютого 2018 року перебуває на обліку в Ізмаїльському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Одеської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пенсія призначена на підставі довідки від 06.12.2017 р. № НОМЕР_2 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. При опрацюванні списків верифікації по особовим рахункам внутрішньо - переміщених осіб з датою виплати 09 травня 2018 року Ізмаїльським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області опрацьовано особовий рахунок ОСОБА_1 та знято з виплати з 01.05.2018 року. Вказує, що 15 травня 2018 року та 14 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Ренійського сектору обслуговування громадян із заявою про поновлення виплати. Спеціалістами сектору надані списки до управління праці та соціального захисту населення на комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Згідно із заявою ОСОБА_1 про поновлення виплати від 25.07.2018 року та протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за фактичним місцем проживання від 13.06.2018 року № 3 Управління соціального захисту населення РДА позивачу поновлено виплату пенсії з 01.06.2018 року як внутрішньо переміщеній особі, виплату пенсії яку було припинено позивачу на підставі необхідності уточнення/підтвердження даних щодо перебування ОСОБА_1 за місцем її фактичного проживання. Зазначає, що станом на 23.01.2019 року залишок боргу пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.2017 року по 31.01.2018 року складає 15512,87 грн. (за період коли позивач ще не перебувала на обліку в Ізмаїльському об'єднаному управлінні ПФУ Одеської області) та за період з 01.05.2018 року по 30.06.2018 року складає 4672,26 грн. Загальна сума боргу пенсії, яка склала 20185,13 грн., буде виплачено позивачу після отримання Пенсійним фондом України окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Доплата за минулий час за період, визначений як «поточна» доплата, включається у виплатні документи в загальному порядку. При цьому «поточна доплата» - це доплата, період якої необхідно розраховувати починаючи з першого числа місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи про призначення (відновлення) пенсії, по місяць, який передує місяцю, в якому вперше проведено нарахування. Суми доплат за минулий період, не зазначені в вищезазначеному п. 1, обліковуються та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України («відкладена» доплата). При цьому «відкладена» доплата - це доплата, розрахунок якої здійснюється з урахуванням строків статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за період від часу припинення виплати пенсії, до дати «поточної» доплати, тобто на останній день місяця, який передує місяцю, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи про призначення (відновлення) пенсії. Вказує, що виплата «відкладеної доплати» за минулий час буде провадитись за окремим порядком після його затвердження Кабінетом Міністрів України.

05 лютого 2019 року до суду від позивача за вх.№4095/19 надійшла відповідь (заперечення) на відзив (а.с.97-98), у якій зазначає, що при опрацюванні відповідачем списків верифікації внутрішньо-переміщених осіб та опрацюванні особового рахунку, позивача було безпідставно знято з виплати з 01.05.2018 року, оскільки з грудня 2017 року постійно мешкає в місті Рені Одеської області, не виїжджала на тимчасово непідконтрольну Україні територію та за межі України, в цей час проходила ідентифікацію у відділенні Ощадбанку м.Рені, крім того як переселенець отримувала адресну допомогу від Управління соціального захисту населення РДА. Зазначає, що посилання у відзиві на те, що 25.07.2018 року на підставі в тому числі заяви позивачу було поновлено виплату пенсії є необґрунтованим, оскільки заяву було написано за пропозицією відповідача. Єдиним нормативним актом, що відповідно до вимог Конституції України регулює питання пенсійного забезпечення громадян України є Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV. За таких обставин посилання відповідача на окремий порядок, який буде затверджений Кабінетом Міністрів України, тобто якого не існує, не є слушним та не може братися до уваги.

05 лютого 2019 року усною ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання, визначено продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом на адміністративний позов та відповіддю на відзив, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та відзив, та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_3 (а.с.39, 63, 72), є пенсіонером та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією її пенсійного посвідчення від 09.01.2002 року (а.с.42) та матеріалами пенсійної справи.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації Одеської області від 06 грудня 2017 року № про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.45, 74).

ОСОБА_1 взята на облік у Ізмаїльському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Одеської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на підставі електронної пенсійної справи, яка надійшла з управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьк Луганської області (а.с.71).

Як вбачається зі службової записки №54-01/07 від 25.05.2018 року (а.с.82), особовий рахунок ОСОБА_1 потребує макетної обробки, а саме з 01.05.2018 року заблокований на « 9» (до з'ясування).

14 червня 2018 року ОСОБА_1 подала до відповідача заяву про відновлення виплати їй пенсії з 01.05.2018 року (а.с.84).

Згідно протоколу №3 від 13.06.2018 року Управління соціального захисту населення Ренійської районної державної адміністрації (а.с.85) вирішено поновити виплату пенсії ОСОБА_1

25 липня 2018 року ОСОБА_1 подала до відповідача заяву (а.с.46), у якій просила виплатити їй всю заборгованість по пенсії.

Згідно листа Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 10.08.2018 року №130/К-01 (а.с.49) вбачається, що «При опрацюванні списків верифікації по особовим рахункам внутрішньо - перемішених осіб з датою виплати 09 травня 2018 року Ренійським відділом з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області Ваш особовий рахунок опрацьовано та знято з виплати з 01.05.2018 року… Згідно вашої заяві про поновлення виплати від 25.07.2018 року та протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо перемішеним особам за фактичним місцем проживання № 3 від 13.06.2018 року Управління соціального захисту населення РДА Вам поновлено виплату пенсії з 01.06.2018 року як внутрішньо переміщеній особі. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365», що набрала чинності 12 травня 2018 року поновлення виплати здійснюється з місяця , в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи про призначення ( відновлення) пенсії ( п.15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Доплата за минулий час буде виплачена після отримання окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. За матеріалами пенсійної справи стаж та заробіток враховано повністю.».

14 вересня 2018 року ОСОБА_1 подала до відповідача заяву (а.с.47, 91), у якій зазначає, що «У листі від 10.08.2018 року за № 130/К-01 не міститься відповідь на моє питання про підстави невиплати мені пенсії за травень та червень 2018 року. Враховуючи, що я з грудня 2017 року постійно мешкаю в місті Рені Одеської області, не виїжджала на тимчасово непідконтрольну Україні територію та за межі України, прошу повідомити на підставі чого мені була припинена виплата пенсії в травні 2018 року, а також повідомити чи було моє прізвище внесено до комп'ютерної програми «Аркан» і якщо так, то яка посадова особа внесла ці відомості».

Відповідно до листа Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 14.09.2018 року №151/К-01 (а.с.91 зворот), що за змістом відтворює зміст листа від 10.08.2018 року за № 130/К-01 вбачається зокрема, що залишок боргу за періоди: з 01.03.2017 р. по 31.01.2018 р. склав 15512,87 грн.; з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р. склав 4672,26 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що фактично позивачу нарахована пенсія за період з 01 березня 2017 року по 31 січня 2018 року у сумі 15512,87 грн. та з 01 травня 2018 року по 30 червня 2018 року у сумі 4672,26 грн., але не виплачена.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Згідно з ч.1 ст. Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Частина 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що зобов'язання здійснювати облік пенсіонерів та проводити виплату призначених їм пенсійних виплат покладено на орган ПФУ за місцем реєстрації особи.

У квітні 2014 році на території постійного місця проживання позивача розпочалася антитерористична операція.

У зв'язку з викладеним позивач була змушена покинути своє місце проживання та переселитись до АДРЕСА_1, як вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Частина 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначає, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частин 1-3 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою (а.с.45) та наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк» (а.с.67).

Згідно з п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 року (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016) (далі Порядок №509), довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: «перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою» (параграф 30).

Щодо соціальних виплат стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» (Заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначений перелік підстав припинення виплати пенсії, який є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Так вищевказаною статтею визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд встановив, що позивачу припинено виплату пенсії з 01.03.2017 р. по 31.01.2018 р., та з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р.

При цьому, як вбачається з матеріалів пенсійної справи, відсутнє жодне рішення щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.03.2017 р. по 31.01.2018 р. із обґрунтуванням причин такої не виплати.

Причиною припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р. як вбачається зі службової записки №54-01/07 від 25.05.2018 року (а.с.82) є те, що «особовий рахунок №129197 ОСОБА_1, 1936 року народження потребує макетної обробки, а саме з 01.05.2018 року заблокований на « 9» (до з'ясування)».

З листа Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області від 16.05.2018 року №1647/ЕП-07 начальнику Головного управління ПФУ в Одеській області ОСОБА_3 вбачається, що при опрацюванні списків верифікації по особовим рахункам внутрішньо - перемішених осіб з датою виплати 09 травня 2018 року Ренійським відділом з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області особовий рахунок №129197 ОСОБА_1 опрацьовано та знято з виплати з 01.05.2018 року за допомогою «макетного вводу» причина зняття « 9».

При цьому суд критично ставиться до твердження відповідача у відзиві, що виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено у зв'язку з необхідністю уточнення/підтвердження даних щодо перебування ОСОБА_1 за місцем її фактичного проживання, оскільки ні з матеріалів пенсійної справи, ні з листів відповідача від 10.08.2018 року №130/К-01 та від 01.10.2018 року №151/К-01 не вбачається вказана причина припинення виплати позивачу її пенсії.

Водночас, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не передбачено такі підстави припинення або призупинення виплати пенсії.

Питання щодо правомірності припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3- 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV було розглянуто Верховним Судом у зразковій справі.

Так, постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 03 травня 2018 року у зразковій справі Пз/9901/20/18 №805/402/18, яка залишена в силі постановою Великої палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року, яким позов задоволено у повному обсязі, визнано протиправним та скасовано розпорядження Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 24 березня 2017 року «Про припинення ОСОБА_6 виплати пенсії до з'ясування» та зобов'язано Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити виплату ОСОБА_6, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) призначеної їй пенсії за віком з 01 квітня 2017 року..

При вирішенні спору Верховний Суд зробив висновок про те, що за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення. Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що у цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав. Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії Суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі. Отже, встановлення Судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено. З огляду на викладене Суд вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

При цьому Верховний Суд визначив ознаки типової справи:

1) позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який/яка є внутрішньо переміщеною особою;

2) відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач;

3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв'язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3- 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV);

4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії).

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає вимогу позивача визнати протиправною бездіяльність Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо невиплати пенсії ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, у період з 01.03.2017 по 31.01.2018 р., та з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р. обґрунтованою.

Щодо вимоги позивача зобов'язати Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України виплатити пенсію ОСОБА_1 на загальних підставах, за період з 01.03.2017 р. по 31.01.2018 р., та з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р., без застосування законодавства в сфері внутрішньо переміщених осіб негайно після проголошення судового рішення, суд зазначає наступне.

У зв'язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства (далі - Тимчасовий порядок), у населеному пункті, де мешкала позивач (м.Луганськ), було тимчасово припинено здійснення повноважень відповідним управлінням пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення непідконтрольної території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджений Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (надалі Порядок призначення), та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування (надалі Порядок контролю).

Відповідно до п. 4 Порядку призначення (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин), соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення), територіальними органами Пенсійного фонду України, робочими органами Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, центрами зайнятості (далі - органи, що здійснюють соціальні виплати) за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Відповідач у відзиві на позов та у своїх листах позивачу посилається, що доплата за минулий час буде виплачена після за окремим порядком виплати таких коштів, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 були внесені зміни до пункту 16 Порядку контролю та передбачено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Між тим, на час розгляду справи такий порядок не визначено Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається зі ст. 46 Конституції України, виплата пенсії є соціальною гарантією держави.

Згідно з п.6 ч.1 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином суд приходить до висновку, що посилання відповідача на Постанову Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365» є необґрунтованим, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно з п.23 ч.1 ст.4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Тому, з огляду на те, що позивачу неправомірно не було виплачено пенсію за період з 01.03.2017 р. по 31.01.2018 р., та з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р., оскільки вимога позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії є похідною вимогою від вимоги про визнання протиправною бездіяльність, вона також є обґрунтованою та підлягає задоволенню із врахуванням положень ст.9 КАС України шляхом зобов'язання Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.03.2017 року по 31.01.2018 року та з 01.05.2018 року по 30.06.2018 року.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Ізмаїльського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.03.2017 року по 31.01.2018 року та з 01.05.2018 року по 30.06.2018 року.

Зобов'язати Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.03.2017 року по 31.01.2018 року та з 01.05.2018 року по 30.06.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1).

Відповідач - Ізмаїльське об'єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області (вул.Кишинівська, 46, м.Ізмаїл, Одеська область, 68609, ).

Суддя О.А.Вовченко

.