Справа № 378/183/19
Суддя: Губська Олена Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 378/183/19 Суддя (судді) першої інстанції: Гуртовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Губської О.А.

суддів: Парінова А.Б., Ключковича В.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції та поліцейського взводу 1 роти 1 БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП рядового поліції Кваш Альони Миколаївни на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року (дата виготовлення повного тексту рішення невідома) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до поліцейського взводу 1 роти 1 БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП рядового поліції Кваш Альони Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до поліцейського взводу 1 роти 1 БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП рядового поліції Кваш Альони Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії НК №290612 від 11 січня 2019 року про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, з накладенням штрафу в розмірі 255 грн.; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено.

На вказане судове рішення Департамент патрульної поліції та поліцейський взводу 1 роти 1 БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП рядового поліції Кваш А.М. подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати рішення Ставищенського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, при цьому посилаються на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

До Шостого апеляційного адміністративного суду 13.03.2019 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він зазначає, що судом першої інстанції винесено обґрунтоване рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин по справі та з врахуванням норм чинного законодавства та просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Сторони у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Згідно з ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно із ст. 308 КАС України справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційної інстанції, перевіряючи у межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 січня 2019 року відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 290612 за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_3, який керуючи 11 січня 2019 року о 10 год. 45 хв. транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», державний номерний знак НОМЕР_1, трасою М05 Київ Одеса біля с. Ксавервка, порушив п. п. 12.4 ПДР України, тобто перевищив встановлене обмеження швидкості на 32 км/год, якою до останнього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки відповідачем у встановлений процесуальним законодавством спосіб не надано жодних об'єктивних і беззаперечних доказів, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, доводам апеляційної скарги, виходячи з наявних у справі матеріалів, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Як встановлено з фото, здійсненого за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (а.с.51), який отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UA-MI/-2903-2012 та пройшов повірку, чинну до 25.09.2019 (а.с.52-53), позивач вчинив адміністративне правопорушенні, а саме: рухався в населеному пункті зі швидкістю 82 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 32 км/год.

При цьому, безпідставними є доводи позивача, що інспектором поліції на його вимогу не було надано документи про сертифікацію вимірювача, оскільки, як вбачається з відеозапису, наданого відповідачем та дослідженого судом апеляційної інстанції, сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки позивачу для огляду на його вимогу надавався та останнім перевірялась відповідність моделі вказаного приладу зазначеному сертифікату.

В силу ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, й показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов'язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Колегія суддів враховує доводи апелянта про те, що до відзиву на позовну заяву відповідачем було надано належні докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, однак судом першої інстанції безпідставно не враховано зазначені докази з посиланням на те, що даний відзив наданий суду поза межами встановленого строку.

Так, як вбачається з ухвали Ставищенського районного суду Київської області про відкриття провадження у справі від 05.02.2019 відповідачу надано 5-денний строк з дня повідомлення про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію вказаної ухвали уповноваженою особою відповідача отримано 08.02.2019 (а.с.29). Відзив на позовну заяву відповідачем подано засобами поштового зв'язку 12.02.2019, тобто в строк, визначений ухвалою Ставищенського районного суду Київської області про відкриття провадження у справі від 05.02.2019, що підтверджується конвертом, який міститься в матеріалах справи (а.с. 40).

Відтак, адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статті, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами.

Стосовно доводів позивача, що справа про адміністративне правопорушення протиправно була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, а не за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, на яке посилається позивач, вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, із посиланням на вищевказане рішення Конституційного Суду України, щодо незаконності розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення з огляду на те, що законом України від 14 липня 2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» внесено зміни до ст.258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Таким чином, Рішення Конституційного Суду України, на яке посилається позивач, приймалось до внесення змін у статтю 258 КУпАП.

Отже, судом апеляційної інстанції не беруться до уваги доводи позивача з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 15.03.2018 по справі №554/5558/16-а, від 12.03.2018 по справі №751/6165/17.

Крім того, посилання позивача на окремі недоліки оформлення оскаржуваної постанови, колегія суддів не бере до уваги та зазначає, що окремі дефекти рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийнято контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

Вказані позивачем недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року по справі №826/11623/16 (провадження №К/9901/50453/18) та в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2018 року по справі справа №826/15341/15 (провадження №К/9901/19896/18).

Крім того, частиною першою статті 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У відповідності до частини другої статті 271 КУпАП інтереси потерпілого може представляти представник - адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Як свідчить відеозапис з нагрудної камери відповідача, до початку розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу було роз'яснено його права та повідомлено про можливість скористатись юридичною допомогою.

Колегія суддів також зазначає, що в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення відповідач не перешкоджав реалізації права на отримання правової допомоги на місці розгляду справи чи в телефонному режимі, про що роз'яснено порушнику.

Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених ст. 268 КУпАП, при розгляді справи.

В суді апеляційної інстанції оглянуто диск відеозапису, наданого відповідачем, з якого встановлено, що порушень зі сторони відповідача під час розгляду справи не виявлено.

Стосовно твердження позивача стосовно відеозапису, наданого відповідачем, як недопустимого доказу по справі, колегія суддів зазначає, що сукупний аналіз усіх наявних у справі доказів, в тому числі відеофіксації, з урахуванням дати та часу зафіксованої на відеозйомці, яка співпадає з зазначеною датою та часом в оскаржуваній постанові, дає підстави стверджувати, що факт вчинення заявником адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є в повній мірі доведений відповідачем.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2018 по справі №751/6165/17 (провадження №К/9901/1457/17).

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, а відтак позиція суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є помилковою.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ч.4 ст.229, ст.ст. 242, 250, 286, 272, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції та поліцейського взводу 1 роти 1 БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП рядового поліції Кваш Альони Миколаївни на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до поліцейського взводу 1 роти 1 БПП в м. Біла Церква УПП в Київській області ДПП рядового поліції Кваш Альони Миколаївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 15 лютого 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає відповідно до ч.3 ст. 272 КАС України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяВ.Ю. Ключкович

Повне судове рішення складено 14 березня 2019 року.