Справа № 2540/2872/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2540/2872/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Соломко І.І., Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Селвис» до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Селвис» звернулося до суду із адміністративним позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 27.07.2018 року № 25-01-062/0408/184 про накладення штрафу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року зазначений адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представника апелянта, який прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу від 11.06.2018 року № 171 та направлення на проведення контрольного заходу від 11.06.2018 року, у період з 15.06.2018 року по 18.06.2018 року, головним державним інспектором Відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Корявець Р.С., проведено інспекційне відвідування ТОВ «Селвис», за результатами якого складено акт № 25-01-062/0408 від 05.07.2018 року.

Відповідно до акта № 25-01-062/0408, посадовою особою відповідача встановлено недотримання позивачем мінімальних державних гарантій в оплаті праці, а саме: не нарахування та невиплата індексації грошових доходів за червень-серпень 2017 року працівникам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, чим порушено ч.6 ст.95 Кодексу Законів про працю України.

Також, під час перевірки встановлено не нарахування та невиплату грошової компенсації при звільнені за 2 дні невикористаної відпустки ОСОБА_9, чим порушено ч.1. ст.83 Кодексу Законів про працю України.

На підставі встановленого відповідач дійшов висновку, що позивачем порушено вимоги Кодексу Законів про працю України, за що передбачена відповідальність абз. 4 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України.

12.07.2018 року позивачем на адресу відповідача направлені заперечення до акту за вих. № 155 від 12.07.2018 року, в якому ТОВ «Селвис» зазначено, що нарахування та виплата відповідних сум здійснена 02.07.2018 року, тобто до проведення інспекційного відвідування.

Даний факт в судовому засіданні суду першої інстанції підтвердила свідок - ОСОБА_10, яка, зокрема пояснила, що дійсно виплата індексації заробітної плати та грошової компенсації при звільненні працівникам ТОВ «Селвис» за червень-серпень 2017 року проведена 02.07.2018 року, що підтверджувалось відповідними документами бухгалтерського обліку. Однак вказані документи не були досліджені під розгляду справи про притягнення позивача до відповідальності та застосування штрафу, оскільки справу розглянуто за відсутності позивача, хоча вона як представник ТОВ «Селвис» прибула до Управління Держапраці у Чернігівській області у призначений час з належною довіреністю, але не була запрошена. Спірна постанова їй була особисто вручена вже після розгляду справи.

18.07.2018 року у відповіді на заперечення до акту № №25-01-062/0408/184 Управління Держпраці повідомило позивача, що факт підтвердження нарахування та виплати відповідних сум належними доказами не підтверджено.

19.07.2018 року відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень №25-01-062/0408-0287, яким зобов'язано позивача усунути порушення у строк до 19.08.2018 року (а.с.165)

27.07.2018 року на підставі акту інспекційного відвідування №25-01-062/0408/184 від 05.07.2018 року Управлінням Держпраці у Чернігівській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № 25-01-062/0408/184, відповідно до якої на ТОВ «Селвис», за порушення вимог ч. 6 ст. 95 Кодексу законів про працю України та ч.1 ст. 83 Кодексу законів про працю України, на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 95 Кодексу законів про працю України, накладено штраф у розмірі 223 380, 00 грн. (далі по тексту - оскаржувана постанова).

Вважаючи оскаржувану постанову необґрунтованою, протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача не вбачається порушень, викладених в акті інспекційного відвідування, а тому постанова від 27.07.2018 № 25-01-062/0408/184 є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - КЗпП України), Законом України «Про оплату праці», Положенням про Державну службу України з питань праці, затверджений постановою КМ України № 96 від 11.02.2015, Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України № 295 від 26.04.2017 (далі по тексту - Порядок № 295), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 (далі по тексту - Порядок № 509) та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003(далі по тексту - Порядок № 1078).

Відповідно до ч. 1 статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким органом, відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМ України № 96 від 11.02.2015, є Державна служба України з питань праці (Держпраці), яка реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначена Порядком № 295.

Згідно з абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом та Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Так, економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати встановлені Законом України «Про оплату праці».

Згідно ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначені Порядком №1078.

Згідно п. 1 Порядкку №1078, підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Згідно з абз. 4 п. 5 Порядку №1078, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Правовими положеннями абзацу 8 п. 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми і гарантії в оплаті праці, передбачені ч.1 цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Отже, не виплата індексації заробітної плати, за наявністю підстав, є порушенням статті 95 КЗпП України та, відповідно, мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Несвоєчасна виплата індексації є порушенням Порядку проведення індексації грошових доходів населення індексації, а відтак, не підпадає під визначення мінімальних державних гарантій в оплаті праці, в розумінні ст. 12 Закону України «Про оплату праці» та належить до категорії інших порушень.

Пунктами 27-28 Порядку № 295 передбачено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об'єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

У разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об'єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються.

Отже, у разі виявлення такого порушення заходи притягнення до відповідальності можуть бути застосовані у разі невиконання припису про усунення виявлених порушень.

Так, виплата індексації грошових доходів за червень-серпень 2017 року працівникам ТОВ «Селвис» ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та грошової компенсації при звільненні за 2 дні невикористаної відпустки ОСОБА_12 відбувалась за їх заявами 02.07.2018 року.

Зазначене підтверджується документами бухгалтерського обліку щодо кожного із зазначених осіб, зокрема, розрахунковою відомістю по нарахуванню індексації від 04.06.2018 року в сумі 186,93 грн., що враховано в розрахункову відомість (нарахування зарплати) за червень 2018 року; оборотно-сальдовою відомістю (по рахунку 661) за червень 2018 року; Звітом про суми нарахованої зарплати та нарахованого ЄСВ (Додатку 4) за червень 2018 року; відомість на виплату грошей № 31 від 02.07.2018 року, яка включена до Витягу з касової книги за 02.07.2018 року ф.КО-4 Додатку 5 в сумі 150,48 грн.

В свою чергу, припис про усунення позивачем порушень, викладених в акті № 25-01-062/0408, виданий відповідачем 19.07.2018 року, тобто після проведення позивачем відповідних виплат.

З огляду на викладене, у разі навіть несвоєчасної, але виплати сум індексації грошових доходів громадян та грошової компенсації при звільненні, підстави для застосування штрафних санкцій за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці відсутні, оскільки в даному випадку фактично ТОВ «Селвис» такі гарантії в частині обов'язкової виплати заробітної плати дотримані.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що встановлені та зафіксовані в акті перевірки посадовими особами відповідача порушення були усунені позивачем до видання припису.

Тобто, позивачем в повному обсязі виконані зобов'язання з виплати сум індексації грошових доходів громадян та компенсація при звільненні, а при виявленні порушення в частині не здійснення таких виплат позивач вжив всіх залежних від нього заходів, а тому постанова відповідача від 27.07.2018 року № 25-01-062/0408/184 про накладення штрафу винесена останнім незаконно.

Крім того, відповідно до п. 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника суб'єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Рішенням Управління Держпраці від 13.07.2018 року № 161 вирішено прийняти до розгляду акт інспекційного відвідування від 05.07.2018 року № 25-01-062/0408. Розгляд справи призначити на 10:00 год. 27.07.2018 року, за адресою: м. Чернігів, вул. Пятницька, 39, каб. 907, про що повідомити суб'єкт господарювання (а.с.149).

Між тим, як вбачається з пояснень свідка ОСОБА_10, остання як представник позивача за довіреністю, завчасно прибула на розгляд справи до Управління Держпраці у Чернігівській області, однак, на засідання відповідачем не була запрошена, а постанова про накладення штрафу на позивача була їй особисто вручена вже після розгляду справи.

Докази на спростування пояснень свідка ОСОБА_10, відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки відсутні докази, а саме: заява позивача про відкладення розгляду справи та аргументи, чому під час розгляду справи не було запрошено представника позивача, заслухана її позиція та досліджені докази по обставинам справи, то спірне рішення прийнято без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено п. 9 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що постанова від 27.07.2018 № 25-01-062/0408/184 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та підлягає застосуванню національними судами при розгляді справ.

У своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до цієї резолюції.

Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).

В ході реалізації цих принципів слід ураховувати належним чином вимоги щодо належного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні публічні інтереси. У випадках, коли вимоги зумовлюють необхідність внесення змін або вилучення одного чи більше принципів у конкретних випадках або в специфічних сферах публічної адміністрації, слід докласти всіх можливих зусиль, відповідно до фундаментальних цілей цієї резолюції, для досягнення якомога вищого ступеня справедливості.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Чернігівській області - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.