Справа № 182/8827/18(2-а/0182/138/2018)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2019 року м. Дніпросправа № 182/8827/18(2-а/0182/138/2018)
головуючий суддя І інстанції Багрова А.Г.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.12.2018 року в адміністративній справі № 182/8827/18(2-а/0182/138/2018) за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про визнання постанови по справі про адміністративне правопорушення протиправною та її скасування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 08.11.2018 року № 0003403 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.12.2018 рокув задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що оскаржувана постанова відповідача не містить обовязкових реквізитів, які мають бути зазначені в останній, в силу ч.ч. 2, 3 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача на адресу суду не надходив.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підстав ст. 311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, 02.11.2018 року головним спеціалістом відділу державного контролю ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 0009511.

Відповідно до вказаного протоколу, ОСОБА_1 здійснював внутрішні перевезення пасажирів таксі на території України, транспортним засобом «VOLKSWAGEN», KHD 136, зареєстрованим в іншій державі.

На підставі вказаних висновків, 08.11.2018 року начальником Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення, яким позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700.00 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся до суду з метою захисту порушених прав.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що висновок відповідача про винуватість позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 133-2 КУпАП відповідає фактичним обставинам справи, у звязку з чим, підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з зазначеними висновками з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 9 КАС України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 229 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв'язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина п'ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п'ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право:

1) на автомобільному транспорті - керівник центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його заступники, керівник територіального органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його заступники (частини перша, друга, четверта, п'ята і сьома статті 133 1, стаття 133 2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п'ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135);

2) на пасажирському електротранспорті (тролейбус, трамвай) - керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п'ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий та восьмий статті 135).

Приписами ст. 133-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що здійснення внутрішніх автомобільних перевезень пасажирів і вантажів на території України транспортними засобами, зареєстрованими в інших державах, або міжнародних двосторонніх чи транзитних перевезень пасажирів і вантажів без відповідного дозволу, а також порушення особливих умов і правил, зазначених у ліцензії на здійснення міжнародних автомобільних перевезень пасажирів і вантажів тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, водіїв транспортних засобів від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що об'єктом адміністративного проступку за статтею 133-2 КУпАП є суспільні відносини у сфері міжнародного перевезення пасажирів та вантажу (Закон України "Про автомобільний транспорт", Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту).

Об'єктивна сторона правопорушення має вираз у:

1) здійсненні внутрішніх автомобільних перевезень пасажирів і вантажів на території України транспортними засобами, зареєстрованими в інших державах, або міжнародних двосторонніх чи транзитних перевезень пасажирів і вантажів без відповідного дозволу (формальний склад);

2) порушенні особливих умов і правил, зазначених у ліцензії на здійснення міжнародних автомобільних перевезень пасажирів і вантажів (формальний склад).

Суб'єкт адміністративного проступку - посадові особи, громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності (пасажирські перевізники), водії транспортних засобів.

Суб'єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», внутрішні перевезення це перевезення пасажирів і вантажів між населеними пунктами, розташованими на території однієї держави.

За приписами п.п. 12 п. 12 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1996 року N 176 , пасажирські перевезення - це перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами.

Пасажир - це особа, якій надається послуга з перевезення транспортним засобом та яка не бере участь у керуванні ним.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що здійснення внутрішніх пасажирських перевезень на території України водіями транспортних засобів, зареєстрованих в інших державах є адміністративним правопорушення, за яке передбачено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Як вбачається з доданого до протоколу від 02.11.2018 року № 0009511 фото, на даху автомобіля «VOLKSWAGEN» р.н. KND 136, яким керував позивач, встановлений розпізнавальним ліхтар таксі, що свідчить про наявність у особи, що знаходиться за кермом такого транспортного засобу, публічної оферти до укладення договору перевезення пасажирів.

Поряд з вказаним, з матеріалів справи вбачається, що автомобіль «VOLKSWAGEN» р.н. KND 136 належить позивачу на праві користування, що здійснюється на підставі довіреності № 2018-0941 від 19.04.2018 року, виданої ЗАО «Lucsana». Вказаний транспортний засіб зареєстрований в Литовській республіці.

Відтак, з зазначених обставин справи вбачається, що позивач керував транспортним засобом «VOLKSWAGEN» р.н. KND 136, на якому встановлений атрибут таксі та який зареєстрований в іншій державі, з метою перевезення пасажирів на території України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене статтею 133-2 КУпАП, у звязку з чим, оскаржуване рішення було прийнято відповідачем правомірно та обґрунтовано.

При цьому, що стосується посилань позивача на те, що вказане фото є неналежним доказом, оскільки здійснено на мобільний телефон посадової особи, що складала протокол, а не на повірений технічний засіб, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо їх безпідставності, оскільки зазначене фото при складенні протоколу предявлялось позивачу і останній, виходячи з рішення суду першої інстанції, підтвердив, що на фото дійсно його автомобіль з «розпізнавальним ліхтарем таксі», при цьому, зворотного суду апеляційної інстанції не доведено, а відповідно останнє, з урахуванням приписів ст.ст. 73-76 КАС України є належним та допустимим доказом по справі.

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання позивача на невідповідність постанови приписам ч. 2 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення з огляду на відсутність в ній інформації, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, оскільки приписи ч. 2 ст. 283 КУпАП встановлюють обовязкові реквізити, які мають бути зазначені в постанові по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, що не відповідає змісту спірних правовідносин, оскільки оскаржувана постанова була прийнята відповідачем з огляду на порушення позивачем правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту.

Щодо тверджень позивача відносно невідображення в оскаржуваній постанові його місця проживання чи перебування, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідні відомості, а саме місце реєстрації останнього, що збігається з його паспортними даними, оскаржувана постанова в собі містить.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.12.2018 року в адміністративній справі № 182/8827/18(2-а/0182/138/2018)залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя Л.А. Божко

суддя Ю.В. Дурасова