Справа № 140/2649/18
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1965/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Запотічний І.І.,

суддя Сапіга В.П.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю: представника позивача - Сущ О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року (головуючий суддя Волдінер Ф.А., м.Луцьк) у справі № 140/2649/18 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

17.12.2018 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Волинській області Трофимюка П.В. про стягнення виконавчого збору від 30.11.2018 у розмірі 14892,00 грн. (ВП № 57823037).

Позов обґрунтовує тим, що 30.11.2018 державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Волинській області Трофимюк П.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57823037 з виконання виконавчого листа № 983/2018, виданого 29.11.2018 Волинським окружним адміністративним судом, про зобов'язання ГУПФУ у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.01.2016 у розмірі 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення. Крім того, 30.11.2018 державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Волинській області Трофимюк П.В. виніс постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 57823037, відповідно до якої стягнув з боржника ГУПФУ у Волинській області виконавчий збір в сумі 14892,00 грн. Позивач не погоджується із оскаржуваною постановою про стягнення виконавчого збору від 30.11.2018 з тих підстав, що відповідно до пунктів 1, 3 частини п'ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (Закон № 1404-VIII) виконавчий збір стягненню з позивача не підлягає. Крім того, відповідач при винесенні оскаржуваної постанови не дотримався строку, наданого для виконання рішення, та не врахував, що рішення суду, яке стало підставою для видачі виконавчого листа виконується в порядку визначеному Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 649, а відтак, відповідно до вимог статті 27 Закону № 1404-VIII, в спірних правовідносинах виконавчий збір не стягується.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Трофимюка П.В. про стягнення виконавчого збору від 30 листопада 2018 року ВП № 57823037.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог статті 27 Закону № 1404-VIII, при цьому, рішення суду не виконане, а відтак підлягає примусовому виконанню у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження». При цьому норми Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не поширюються на спірні правовідносини оскільки виконавчий лист № 983/2018 виданий 29.11.2018 Волинським окружним адміністративним судом містить вимогу про зобов'язання вчинити дії, а не стягнення коштів, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні підтримує рішення суду першої інстанції, а вимоги апеляційної скарги вважає необгрунтованими.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 було визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у Волинській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_3 з 90 до 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення при здійсненні її перерахунку з 01 січня 2016 року та зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії ОСОБА_3 з 01 січня 2016 року у розмірі 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення. Вказане рішення набрало законної сили 23.11.2018 року.

30.11.2018 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Волинській області Трофимюк П.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57823037 з виконання виконавчого листа № 983/2018, виданого 29.11.2018 Волинським окружним адміністративним судом, про зобов'язання ГУПФУ у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_3 з 01.01.2016 у розмірі 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення. Крім того, 30.11.2018 державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Волинській області Трофимюк П.В. виніс також постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 57823037, відповідно до якої стягнув з боржника ГУПФУ у Волинській області виконавчий збір в сумі 14892,00 грн. Копію вказаної постанови було скеровано позивачу згідно із супровідним листом від 30.11.2018 № 04-35/7541 та отримано боржником 06.12.2018 за вх. № 11896/9

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору від 30.11.2018 винесена без урахування та з порушенням пункту 3 частини п'ятої статті 27 Закону № 1404-VIII, оскільки виконавчий збір стягненню не підлягає у зв'язку із виконанням рішення суду за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (юридична особа).

Згідно частин п'ятої, шостої статті 26 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (Закон № 1404-VIII) виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до частини п'ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

За частиною дев'ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII колегія суддів зазначає, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов'язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Суд апеляційної інстанції зазначає ,що незважаючи на те, що боржником є Головне управління Пенсійного фонду у Волинській області, тобто державний орган, вказаний виконавчий лист містить вимогу щодо зобов'язання вчинити певні дії. Тому виконання вказаного виконавчого листа здійснюється у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», а не Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження у даному випадку є обов'язком державного виконавця.

Отже, в даному випадку, виконання виконавчого листа не відбувається у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому п. 3 частини п'ятої статті 27 Закону № 1404-VIII не може бути застосований.

Враховуючи, що у встановлений законом строк для добровільного виконання рішення, підтвердження повного виконання позивачем не надано, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто виконавчий збір.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позовних вимог, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи призвели до помилкового висновку, у зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.242, 243, 268, 286, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 січня 2019 року у справі № 140/2649/18 - скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. І. Запотічний
В. П. Сапіга
Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.