Справа № 200/12038/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №200/12038/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Міронової Г.М., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року у справі № 200/12038/18-а (головуючий суддя І інстанції - Логойда Т.В.), складене у повному обсязі 07 грудня 2018 року у м. Слов'янську Донецької області за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2018 року ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про:

- визнання протиправними дії управління щодо припинення виплати страхових виплат позивачу з 01 квітня 2017 року та невиплати заборгованості з 01 квітня 2017 року по 31 вересня 2017 року;

- зобов'язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу раніше призначених страхових виплат за період з 01 квітня 2017 року по 31 вересня 2017 року (а.с. 4-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовані рішення Слов'янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 03 квітня 2017 року №0557/4445/4445/25 "Про припинення щомісячної страхової виплати", від 03 квітня 2017 року №0557/4445/4445/26 "Про зняття з обліку страхового випадку" та від 03 квітня 2017 року №0557/4445/27 "Про зняття з обліку потерпілого", що винесені щодо ОСОБА_1. Зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати за період з 01 квітня 2017 року по 31 вересня 2017 року (а.с. 44-48).

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при прийняття спірного рішення порушено наступні норми матеріального та процесуального права:

- ст. 57, 117 Конституції України;

- п. 3, 6 ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», які передбачають припинення страхових виплат, якщо з'ясувалось що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості та в інших випадках, передбачених законодавством;

- п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», в якому зазначено, що підставою для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є обставина, за яких внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця проживання;

- суд першої інстанції відхилив факт скасування довідки внутрішньо переміщеної особи;

- п.п. 4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціально них виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, яким встановлено, що соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, передбачених ст. 12 закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

- п. 1-2 ч. 1 розділу 3 Порядку надання страхових виплат медичну і соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасом окупованої території та районів проведення антитерористичної операції, затвердженому постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 грудня 2014 року № 20, якими встановлено, що особи, які тимчасом переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції фонду за фактичним місцем проживання (перебування) на підставі заяви до якої додається копія довідки про взяття на облік (а.с. 52-56).

Судом першої інстанції зазначену справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, тому, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи судом апеляційної інстанції здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, який з 13 лютого 2003 року має зареєстрований страховий випадок - трудове каліцтво (а.с. 14а-15), перебуває на обліку у відокремленому підрозділі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - Слов'янському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області як отримувач страхових виплат у зв'язку з нещасним випадком на виробництві - внаслідок трудового каліцтва (а.с. 9).

Також є внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якої було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (с.Карломарсково Донецької області), а фактичне місце проживання/перебування - на підконтрольній українській владі території (смт. Райгородок Слов'янського р-ну Донецької області), що підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 16).

Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Слов'янську (натепер - Слов'янське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області) від 30 вересня 2014 року №0557/4445/4445/15 позивачу як потерпілому продовжено раніше призначену щомісячну страхову виплату. В постанові зазначено, що її виплата проводиться безстроково (а.с. 26).

Розпорядженнями начальника Управління соціального захисту населення Слов'янської районної державної адміністрації від 22 березня 2017 року № 2, від 23 березня 2017 року № 3, від 24 березня 2017 року № 4, від 27 березня 2017 року № 5 на підставі абз. 8 та п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (особа повернулася до покинутого місця постійного проживання; неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання) скасовано дію довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб та припинено призначені соціальні виплати (а.с. 27-30).

Протоколом комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Слов'янської районної ради від 28 березня 2017 року №38 на підставі цих розпоряджень затверджено список осіб для припинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (додаток №3), до якого внесено позивача (а.с. 31-33).

У зв'язку з наведеним постановою Слов'янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 03 квітня 2017 року №0557/4445/4445/25 «Про припинення щомісячної страхової виплати» на підставі ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Слов'янської районної ради від 28 березня 2017 року №38 (у зв'язку із скасуванням довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 25 листопада 2014 року № ) виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 1108,92 грн. з 01 квітня 2017 року припинено (а.с. 34).

Постановами вказаного відділення Фонду від 03 квітня 2017 року №0557/4445/4445/26 «Про зняття з обліку страхового випадку» та від 03 квітня 2017 року №0557/4445/27 «Про зняття з обліку потерпілого» страховий випадок «трудове каліцтво» щодо позивача та, відповідно, страхову справу щодо позивача знято з обліку, а також з 01 квітня 2017 року припинено всі страхові виплати по цьому страховому випадку (а.с. 35-36).

Після скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб позивач отримав нову довідку (від 18 жовтня 2017 року №) та звернувся до відповідача із заявою від 19 жовтня 2017 року про продовження страхових виплат (а.с. 41).

Постановою Слов'янського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 23 листопада 2017 року №0536/4445/4445/28 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати» позивачу з 01 жовтня 2017 року продовжено виплату щомісячної страхової виплати безстроково (а.с. 38).

При цьому страхові виплати за минулий період - з 01 квітня 2017 року по 31 вересня 2017 року виплачені не були (а.с. 39).

На звернення щодо виплати страхових виплат за вказаний період Слов'янським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надана відповідь від 03 вересня 2018 року № 04/08-3000, в якій повідомлено, що виплату страхових виплат припинено з 01 квітня 2017 року на підставі пп.4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, - у зв'язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи відповідно до протоколу комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Слов'янської районної ради від 28 березня 2017 року №38. На підставі вказаного протоколу позивач не мав права отримувати страхові виплати впродовж шести місяців, тобто по вересень 2017 року. Щодо виплати заборгованості за спірний період, то з посиланням на п. 15 Поряду призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, зазначило, що після оприлюднення окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який ще не затверджено, Слов'янським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області буде винесено рішення щодо сплати страхових виплат за період з 01 квітня 2017 року по 31 вересня 2017 року (а.с. 9).

При цьому, як зазначено у відзиві та виходячи з вказаних обставин в період з 01 квітня 2017 року по 31 вересня 2017 року (період скасування дії довідки позивача про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб) страхові виплати позивачу не нараховувались.

Позивач із невиплатою страхових виплат за період з 01 квітня 2017 року по 31 вересня 2017 не погодився та звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскаржені дії відповідача в спірних правовідносинах не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях (відсутня свобода розсуду), і виходячи з того, що саме рішення відповідача створюють правові наслідки, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування рішень суб'єкта владних повноважень від 03 квітня 2017 року №0557/4445/4445/25 "Про припинення щомісячної страхової виплати", від 03 квітня 2017 року №0557/4445/4445/26 "Про зняття з обліку страхового випадку" та від 03 квітня 2017 року №0557/4445/27 "Про зняття з обліку потерпілого", що винесені щодо позивача, із зобов'язанням відповідача нарахувати та виплатити позивачу страхові виплати за спірний період.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV (далі - Закон № 1105-ХIV), Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII), Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - Порядок № 509)

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1105-ХIV, страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

У відповідності до вимог ст. 46 Закону № 1105-ХIV, страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, приписи чинного законодавства передбачають вичерпний перелік підстав, за наявності яких можуть бути припинені відповідні страхові виплати.

При цьому, у разі наявності підстав, визначених п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-ХIV, в обов'язковому порядку у відповідній постанові має міститися посилання на відповідний випадок, передбачений іншим чинним нормативно-правовим актом, однак таке посилання у прийнятій відповідачем постанові - відсутнє.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 3 розд. VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» затверджено: Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам; Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Пунктом 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, в редакції, яка була чинною на час припинення позивачу соціальних виплат, було визначено, що соціальні виплати припиняються у разі:

1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;

2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї;

3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;

4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»;

5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.

Матеріали справи свідчать, що у якості підстави для припинення позивачу страхових виплат, відповідач посилається на скасування довідки внутрішньо переміщеної особи (абз. 8 та п. 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (особа повернулася до покинутого місця постійного проживання; неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання)), однак, зазначені підстави не можна вважати належною підставою для припинення страхових виплат, оскільки такі дії відповідача суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним у ст. 46 Закону № 1105-ХIV.

23 листопада 2017 року позивачу з 01 жовтня 2017 року продовжено виплату щомісячної страхової виплати безстроково.

Крім того, суд зазначає наступне.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Вказаний Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

В даному спорі наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створила для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, передбачених Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Одним з конституційних прав є право на соціальний захист (ст. 46 Конституції України).

Стаття 46 Конституції України, ст. 22 Загальної декларації прав людини, ст. 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права, ст. 23 Європейської соціальної хартії (переглянутої) закріплюють право особи на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

При цьому, Конституція України (ст. 24), Загальна декларація прав людини (ст. ст. 2, 7), Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права (ст. 2), Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 14, ст. 1 Протоколу №12 до Конвенції) закріплюють принцип рівності осіб та визначають, що права особи, в тому числі і право на соціальний захист має здійснюватися без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

На час припинення позивачу щомісячних страхових виплат воєнного або надзвичайного стану в Україні введено не було.

Разом з тим реалізація прав позивача була обмежена залежністю від наявності/відсутності довідки внутрішньо переміщеної особи, що свідчило про те, що положення пп. 4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, згідно з якими соціальні виплати припиняються у разі скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», - не відповідали та суперечили Конституції України.

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції вимог порядку № 365 нівелюються вищевказаними висновками суду.

З огляду на наведене в спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми Конституції України як норми прямої дії та норми міжнародних актів.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

За приписами положень статті 1 Конвенції, Статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Слід звернути увагу, що стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення).

За рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України": перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що, в даному випадку відповідач неправомірно втрутився у право власності позивача на отримання соціальних виплат шляхом припинення відповідних виплат.

Частиною 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Вказані норми узгоджуються з позицією Європейського суду з прав людини.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, підтверджено матеріалами справи і не спростовано відповідачем, позивач як потерпілий, який має зареєстрований страховий випадок - трудове каліцтво, мав право на отримання щомісячних страхових виплат, що передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Спірні дії відповідача в даних правовідносинах (не нарахування та невиплата позивачу страхових виплат за період з 01 квітня 2017 року по 31 вересня 2017 року) не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях суб'єкта владних повноважень, враховуючи, що саме рішення відповідача створюють правові наслідки, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності (для повного відновлення прав позивача) визнання протиправними та скасування рішень суб'єкта владних повноважень від 03 квітня 2017 року №0557/4445/4445/25 «Про припинення щомісячної страхової виплати», від 03 квітня 2017 року №0557/4445/4445/26 «Про зняття з обліку страхового випадку» та від 03 квітня 2017 року №0557/4445/27 «Про зняття з обліку потерпілого», що винесені щодо позивача, із зобов'язанням відповідача нарахувати та виплатити позивачу страхові виплати за спірний період.

При цьому, суд апеляційної інстанції вбачає лише порушення суб'єктом владних повноважень положень Конституції України у відношенні до позивача, а ні як суду першої інстанції при прийнятті спірного рішення, відтак посилання на цю обставину в апеляційній скарзі є недоречним.

Суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими посилання апелянта на пропущення позивачем строку звернення до суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 6 та 7 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв'язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров'я.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Порушення прав позивача на отримання належних сум страхових виплат відбулося з вини органу (як вже встановлено судом першої та апеляційної інстанції), що призначає і виплачує страхові виплати, і мало триваючий характер. Процесуальний строк обмежує лише строк звернення до суду з позовом, і не обмежує строк захисту порушеного права, якщо спеціальними нормами матеріального права встановлені більші строки для такого захисту (в даному випадку на підставі ч. 7 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» позивач має право захистити своє порушене право на виплату страхових за минулий час без обмеження будь-яким строком). На необхідність застосування крім процесуальних строків також й положень спеціальних норм неодноразово зазначалося і в рішеннях Верховного Суду України (зокрема, в рішенні від 25 травня 2016 року в справі № 21-1249а16), а також в постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 805/402/18 (провадження №Пз/9901/20/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. На підставі вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов'янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 грудня 2018 року у справі № 200/12038/18-а за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.Д. Компанієць

Г.М. Міронова