Справа № 400/620/19
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

07 березня 2019 р. № 400/620/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Фульга А. П., розглянувши позовну заяву

за адміністративним позовомЗаступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області, вул. І. Виговського, 18, м. Первомайськ, Миколаївська область, 55213

в інтересах держави в особі:Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, Б-р Цвіточний, 4, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002

до відповідача:Дочірнього підприємства "Костянтинівське монтажне управління" приватного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж", Промисловий Майданчик, 13А, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55000

про:стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, в сумі 84 295, 87 грн.,
ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до адміністративного суду з позовом в інтересах держави в особі Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області до Дочірнього підприємства "Костянтинівське монтажне управління" приватного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" з вимогами стягнути заборгованість з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за період з грудня 2017 року по лютий 2019 року в сумі 84 295, 87 грн.

Свої позовні вимоги заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області обґрунтував тим, що у Дочірнього підприємства "Костянтинівське монтажне управління" приватного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" перед Южноукраїнським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Миколаївської області існує заборгованість з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за період з грудня 2017 року по лютий 2019 року в сумі 84 295, 87 грн. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому підлягає стягненню у примусовому порядку. Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області зазначив, що у пенсійного фонду, в інтересах якого він звернувся з даним позовом, не має можливості сплатити судовий збір за подання цієї позовної заяви самостійно, оскільки у нього відсутні кошти, призначені для цієї мети.

В позовній заяві прокурор обґрунтував своє право на звернення з цим позовом посиланням на ст.131-1 Конституції України та ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», яка наділяє прокурора повноваженнями на здійснення представництва інтересів держави в суді.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з'ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції».

Суд звертав також увагу на категорії справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, п. 35) ЄСПЛ висловив таку думку (у неофіційному перекладі):

«Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 ч. 1 ст.131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Натомість, зазначений позов за своєї природою не є позовом на захист інтересів держави, а є формою реалізації органом державного нагляду (контролю) своїх повноважень у певній сфері.

Відповідно до частини третьої статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 статті 53 КАС України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб'єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб'єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з'ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб'єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб'єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб'єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб'єктом звернення до суду і замінювати належного суб'єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Вказана правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 10.07.2018 року у справі №812/1689/16 (адміністративне провадження №К/9901/48550/18).

Як вбачається з позовної заяви, як підставу звернення до суду прокурором зазначено відсутність у Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області належного фінансування на оплату судового збору. Южноукраїнське об'єднане управління Пенсійного фонду України Миколаївської області, як орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, позбавлений можливості здійснювати захист інтересів держави шляхом звернення з позовом до суду до Дочірнього підприємства "Костянтинівське монтажне управління" приватного акціонерного товариства "Теплоенергомонтаж" про стягнення заборгованості.

В даному випадку, вказана підстава звернення прокурору до суду як відсутність у Южноукраїнського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Миколаївської області можливості сплачувати судовий збір є необґрунтованою.

Суд зазначає, що особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Тобто, подання позовної заяви про стягнення заборгованості є прямим обов'язком управління пенсійного фонду.

Це не є самостійним диспозитивним позовом на захист прав позивача чи держави.

Повноваженням на подання позовної заяви про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій належить виключно органу у відповідній сфері. Зазначені повноваження не можуть дублюватися та не можуть бути передані іншому державному органу, у тому числі і прокурору.

Відповідно до п.7 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність у прокурора підстав для звернення з позовом про стягнення заборгованості з відшкодування витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, зазначену позову заяву необхідно повернути позивачеві.

Одночасно з цим, суд звертає увагу на те, що сплачена сума судового збору згідно з п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

На підставі вищезазначеного, керуючись п.7 ч. 4 ст.169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву і додані до неї матеріали повернути заступнику керівника Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П'ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень КАС України.

Суддя А. П. Фульга