Справа № 1240/2226/18
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року справа №1240/2226/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г., за участю секретаря судового засідання - Тішевського В.В., за участю представника відповідача Матусевича Р.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 р. (у повному обсязі складено 13 грудня 2018 року у м. Сєвєродонецьк) у справі № 1240/2226/18 (головуючий І інстанції суддя Т.В. Смішлива) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання дій та бездвяльності неправомірними, стягнення військового збору та середнього грошового забезпечення за весь час затримки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.07.2018 року звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути з відповідача середньоденне грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.11.2017 року по 25.06.2018 року на загальну суму 64 540, 53 грн.; визнати неправомірними дії відповідача щодо стягнення з нього військового збору в сумі 463, 59 грн. при нарахуванні та виплаті донарахованої одноразової грошової допомоги в сумі 30 906, 01 грн. при звільненні зі служби; стягнути з відповідача незаконно стягнений з нього військовий збір в сумі 463, 59 грн. при нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в сумі 30 906, 01 грн. (а.с. 3-13).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 1240/2226/18 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (а.с. 111-114).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських всіх належних до виплат сум в день звільнення, що є предметом розгляду даної адміністративної справи, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Враховуючи, що перебування позивача на публічній службі є однією з форм реалізації закріпленого у ст. 43 Конституції України права на працю, то судом неправильно зроблений висновок щодо неможливості застосування до спірних правовідносин норми Кодексу законів про працю України.

Одноразова грошова допомога входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення) і є її складовою.

Апелянт зазначає, що відповідач, видавши наказ № 228 від 25.05.2018 року про внесення змін до наказу № 835 від 28.11.2017 року, визнав свої протиправні дії, щодо невірного зазначення календарної вислугу років для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивача з Національної поліції України та, відповідно, з вини відповідача не виплатив одноразову грошову допомогу позивачу в день звільнення.

Також апелянт зазначає, що на момент звільнення 30.11.2017 року приймав участь безпосередньо в АТО та в день звільнення 20.11.2017 року відповідно до вимог ст. 11 Кодексу законів про працю України повинен був отримати всі виплати, в тому числі одноразову грошову допомогу при звільненні і тільки з вини відповідача, який не виконав ст. 116 Кодексу законів про працю, позивачу було здійснено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в день, коли він вже не був учасником АТО.

Позивач до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, надав відзив на апеляційну скарги, в якому погодився з аргументами суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову.

За правилами ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 по 28.11.2017 продовжив службу в підрозділах Головного управління Національній поліції в Луганській області (а.с. 22).

Згідно довідки № А-11763 від 12.02.2018 в період з 01.09.2014 по 07.11.2015 та з 07.11.2015 по 30.11.2017 ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с. 19).

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області від 28.11.2017 № 835 о/с звільнено зі служби в поліції старшого сержанта поліції ОСОБА_2 поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), з 30.11.2017, з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 23 роки 07 місяців 07 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 10 років 10 місяців 08 днів (а.с. 17, 63).

Наказом № 228 о/с від 25.05.2018 внесено зміни до наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 28.11.2017 № 835 о/с в частині встановлення стажу служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби в поліції, яким вважається встановленим стаж служби в поліції для виплати одноразової грошової допомоги при звільнені старшому сержанту поліції ОСОБА_2 поліцейському взводу № 1 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення Головного управління Національної поліції в Луганській області - 23 роки 07 місяців 07 днів (а.с. 18, 73).

За змістом довідки Головного управління Національної поліції в Луганській області від 12.07.2018 № 706/111/22-2018 одноразова грошова допомога при звільненні з ГУНП в Луганській області нарахована ОСОБА_2 25.06.2018 у розмірі 30906,01 грн., після відрахування військового збору у сумі 463,59 грн. до видачі 30442,42 грн. (а.с. 35).

Листом управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Луганській області від 10.08.2018 розрахунок при звільненні з ОСОБА_2 проведено 30 листопада 2017 року, а виплата грошової допомоги при звільненні проведена 22 грудня 2017 року. В червні 2018 року проведено перерахунок грошової допомоги при звільненні, оскільки наказом № 228о/с від 25.05.2018 внесено зміни в наказ № 835о/с від 28.11.2017 в частині встановлення стажу служби в поліції (а.с. 76).

Фактично донараховану суму грошової допомоги при звільненні ОСОБА_2 перераховано 25.06.2018, що підтверджено зведеною відомістю про зарахування коштів на картрахунки (а.с. 81).

Спірним у даній справі є правомірність дій відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в день звільнення позивача та стягнення з даної виплати військового збору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Приписами статті 4 Кодексу законів про працю України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною першою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з частиною другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Приписами пункту 3 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії, одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 13 Розділу І «Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 передбачено, що виплата грошового забезпечення поліцейським здійснюється щомісяця в останній день місяця за поточний місяць.

За унормуванням статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

З аналізу вказаної норми наявним є висновок, що виплата одноразової грошової допомоги проводиться тільки після звільнення.

За приписами частини першої статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2262 виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Системний аналіз наведених норм законодавства свідчить, що виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби проводиться Національною поліцією України після звільнення особи зі служби та не входить до повноважень Головного управління Національної поліції в Луганській області.

При цьому чинне законодавство не містить приписів щодо обов'язкової сплати вказаної допомоги у день звільнення особи зі служби.

Отже, виплата оспорюваної грошової допомоги до повноважень роботодавця позивача - ГУ НП в Луганській області не входить.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Таким чином, оскільки належна позивачу виплата одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби здійснюється Національною поліцією України, а не роботодавцем - ГУ НП в Луганській області, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні справи стосовно цих позовних вимог суд керується правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року в справі № 820/1134/17.

Щодо позовної вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо стягнення військового збору в розмірі 463,59 грн. із суми одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби суд виходить з наступного.

Абзацом першим пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України окреслено, що військовий збір встановлений тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України.

Згідно з підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції, не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в антитерористичній операції.

Порядок підтвердження статусу зазначених осіб з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2015 № 1161 "Про порядок підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором" установлено, що підтвердження статусу осіб, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, з метою застосування пільги з оподаткування військовим збором здійснюється на підставі витягів з наказів керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки про залучення таких осіб до проведення антитерористичної операції та наказів оперативного штабу з управління антитерористичною операцією про прибуття (вибуття) таких осіб до (із) складу сил і засобів, які беруть безпосередню участь в антитерористичній операції.

Матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки № А-11763 від 12.02.2018 в період з 01.09.2014 по 07.11.2015 та з 07.11.2015 по 30.11.2017 ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с. 19).

Одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції фактично сплачена позивачу 25 червня 2018 року, тобто коли він вже не брав безпосередньої участі в проведенні антитерористичної операції, а тому на позивача не розповсюджувались пільги, встановлені підпунктом 1.7 пункту 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Податкового кодексу України щодо звільнення від сплати військового збору.

Таким чином, з урахуванням того, що чинне законодавство не містить приписів щодо обов'язкової сплати вказаної допомоги у день звільнення особи зі служби, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що виплачуючи ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при звільненні з поліції у червні 2018 року відповідач, як податковий агент, зобов'язаний був утримати з нарахованої суми військовий збір у розмірах, встановлених Податковим кодексом України, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання неправомірними дій відповідача щодо стягнення військового збору в розмірі 463,59 грн. із суми одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби суд вважає за необхідне також відмовити.

Суд вказує на те, що внесення змін до наказу № 835 від 28.11.2017 року не є підставою для задоволення позовних вимог позивача.

Частиною 1 статі 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем під час розгляду справи доведено, що у спірних правовідносинах щодо виплати грошової допомоги при звільненні та стягненні військового збору він діяв правомірно.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 р. у справі № 1240/2226/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді Т.Г. Арабей

Е.Г. Казначеєв