Справа № 708/85/19
Суддя: Ткаченко С. Є.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 708/85/19
Номер провадження № 2-а/708/3/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року.

Чигиринський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючої - судді Ткаченко С.Є.

при секретарі - Тендітній Л.В.,

з участю представника позивача - Камєліна Г.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чигирині адміністративну справу за позовом Чигиринського районного сектору УДМС України в Черкаській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України та його затримання з метою забезпечення примусового видворення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що 18 січня 2019 року під час відпрацювання населених пунктів Чигиринського району в с. Матвіївка по вул. Дружби, 35 працівниками Чигиринського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області було виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_2, який перебуває на території України без законних на те підстав та документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений термін.

В результаті перевірки наявних у відповідача документів було встановлено, що він прибув на територію України на законних підставах, про що в паспорті міститься штамп прикордонної служби КПП «Зернове», датований 11.03.2017 року.

З часу прибуття в Україну відповідач жодного разу не продовжував термін свого перебування, чим порушує Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за що неодноразово притягувався Чигиринським районним сектором УДМС України в Черкаській області до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 203 КУпАП.

В зв'язку з цим працівниками Чигиринського районного сектору УДМС України в Черкаській області 21.07.2018 року було прийнято рішення № 7 про примусове повернення відповідача з України та зобов'язано його залишити територію України в термін до 04.08.2018 року.

Однак дане рішення відповідачем не виконано.

А тому просить примусово видворити його за межі території України.

В судовому засіданні представник позивача Камєлін Г.В. збільшив позовні вимоги та прохав ще й затримати ОСОБА_2 з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства та прохав позов задовольнити, пояснивши суду, що відповідач з 2002 по 2017 рік проживав за внутрішнім паспортом, а потім виїхав до Росії, звідки повернувся в березні 2017 року і став проживати незаконно. До цього часу він не легалізував своє перебування на території України і на сьогоднішній день проживає незаконно, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, але жодних кроків не зробив для того, щоб легалізувати своє перебування на території України.

Відповідач позов визнав та пояснив суду, що в нього був російський паспорт, а потім він отримав закордонний паспорт, який у нього викрали. Він знає, що проживає на території України нелегально і обіцяє отримати паспорт та узаконити своє перебування на Україні.

Вислухавши представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до даних копії паспорта НОМЕР_1 відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється громадянином Російської Федерації.

Судом встановлено, що 18 січня 2019 року під час відпрацювання населених пунктів Чигиринського району в с. Матвіївка по вул. Дружби, 35 працівниками Чигиринського відділення поліції Смілянського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Черкаській області було виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_2, який перебуває на території України без наявних законних підстав та документів, які б надавали право законного перебування на території України на визначений термін.

Як вбачається з даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 624 від 12.09.2018 року, ОСОБА_2 прибув на територію України 06.03.2017 року, перетнувши державний кордон України через КПП «Зернове» з приватною метою.

Як встановлено судом та випливає з даних довідки Матвіївської сільської ради Чигиринського району Черкаської області № 16 від 05.10.2018 року та довідки Чигиринської міської ради № 229-02-33/2 від 18.02.2019 року, в період з 06.03.2017 року по теперішній час відповідач перебуває на території України та проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 в домоволодінні своєї дружини ОСОБА_4, законного працевлаштування та постійного місця реєстрації не має, зловживає спиртними напоями і порушує громадський порядок.

21.07.2017 року, 16.11.2017 року та 01.08.2018 року відповідач притягувався до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 203 КУпАП за порушення терміну перебування на території України та ухилення від виїзду з території України, що підтверджується відповідними протоколами про адміністративне правопорушення та постановами про накладення адміністративного стягнення № 028881, № 028891 і № 030767.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України №3773-VI від 22.09.2011 року «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ч. 1ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, зі змісту наведеної норми слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини:

1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення;

2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Отже, обов'язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Як встановлено судом, 21.07.2018 року Чигиринським районним сектором УДМС України в Черкаській області було прийнято рішення № 7 про примусове повернення з України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 та встановлено термін для його виїзду до 04.08.2018 року.

Відповідач в порядку, передбаченому пунктом 6 розділу І Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, адміністрації Прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 року № 353/271/150, в письмовій формі зобов'язався не пізніше 04.08.2018 року залишити територію України, про що мається його особистий підпис в розписці від 21.08.2018 року.

За правилами ч.7 ст. 5 КАС України іноземці та особи без громадянства користуються в Україні таким самим правом на судовий захист в адміністративних справах, що і громадяни України.

Згідно з ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України, іноземці чи особи без громадянства можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

А у відповідності до вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Як роз'яснено в п. 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні», іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

У судовому засіданні відповідач визнав, що перебуває на території держави Україна незаконно.

Судом також встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Крім того, останній не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове видворення.

З наведених норм вбачається, що примусове видворення з України іноземця на підставі ухваленого рішення адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відносно відповідача 21 липня 2018 року ухвалено рішення про примусове повернення з України, яке ним не виконано.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, підставами для подання позову про примусове видворення іноземців, зокрема, є: невиконання іноземцем в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення; наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, крім випадків затримання іноземця за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та його передачі прикордонним органам суміжної держави.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ст. 254 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України.

Згідно ст. 7 ч. 1 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності з положеннями ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на те, що відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, у нього відсутні документи на право перебування на території України, позовні вимоги підлягають задоволенню, а відповідач підлягає примусовому видворенню за межі держави Україна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Що стосується затримання відповідача та поміщення його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, то п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України передбачено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

В судовому засіданні встановлено, що особа відповідача є ідентифікованою та його особа підтверджується копією паспорта громадянина Російської Федерації номер НОМЕР_1, який дійсний до 22.02.2027 року, що виключає процедуру ідентифікації відповідача.

Разом з тим, це не є підтвердженням того, що відповідач не ухилятиметься від виконання рішення суду про його видворення, оскільки оригінал паспорту органам ДМС і суду не надавався по причині, зі слів відповідача, його викрадення, що не дає змогу встановити дійсну наявність такого паспорту і що, в свою чергу, дало б право відповідачу самостійно виконати рішення щодо залишення ним території України, у зв'язку з незаконним перебуванням на території України.

Водночас, пунктом 16 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в'їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Таким чином, документом, який надає право іноземцю на виїзд є паспортний документ іноземця, виданий уповноваженим органом іноземної держави та визнається Україною.

Виходячи з того, що є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду, а фінансова можливість виїхати за межі України в останнього відсутня, до того ж він не має оригіналу паспорта, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Враховуючи вимоги, заявлені позивачем в прохальній частині адміністративного позову, суд приходить до висновку про можливість звернення рішення до негайного виконання у відповідності до вимог п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України.

На підставі викладеного та, керуючись п.16 ст.1, ст., ст. 26, 29, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. 1.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, п. 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, п. 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» № 1 від 25.06.2009 року, ст., ст. 6, 8, 9, 73, 77, 79, 246, 288, 289 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Примусово видворити за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча