Справа № 200/826/19-а
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 р. Справа№200/826/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, Донецька область, м. Макіївка, м-н Зелений, 35/34)

до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13)

про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності відповідача яка полягає у невиплаті пенсії з 1 січня 2016 року, зобовязання відповідача відновити нарахування та виплату пенсії з 1 січня 2016 року.

Ухвалою суду від 21 січня 2019 року суд залишив без руху позовну заяву позивача із наданням строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви. 5 лютого 2019 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

7 лютого 2019 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі. Одночасно, суд задовольнив клопотання позивача та призначив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Також, суд задовольнив клопотання та визнав поважними причини пропуску строку звернення позивача із позовом до суду.

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Обґрунтовуючи вимоги позовної заяви позивач зазначив, що є пенсіонером по втраті годувальника та як внутрішньо переміщена особа перебуває на обліку відповідача. Проте, відповідач припинив виплату належної пенсії, без прийняття відповідного рішення в порядку статті 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує конституційні права позивача.

Відповідач правом надання відзиву не скористався, витребуваних судом доказів не надав. Тому, з урахуванням положень статей 159, 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи та в межах заявлених позовних вимог.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії КС № 197658, виданого Гірницьким РВ ММУ УМВС України в Донецькій області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

На підставі листа відповідача від 30 листопада 2018 року № 15397/02/25 на адресу уповноваженого представника позивача судом встановлено, що позивач перебуває на обліку відповідача з 1 листопада 2014 року та отримує пенсію, у звязку з втратою годувальника за матеріалами електронної пенсійної справи. Зі змісту зазначеного листа вбачається, що виплату пенсії позивача призупинено з січня 2016 року на підставі інформації Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, отриманої від Управління соціального захисту населення Покровської райдержадміністрації. Отже, для поновлення виплати пенсії позивачеві запропоновано особисто звернутися до відповідача.

Також, позивача поінформовано про зміни у постанові Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365, що набрала чинності 12 травня 2018 року, відповідно до яких суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органах, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який на теперішній час не прийнято.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів щодо прийняття відповідачем рішення про припинення виплати пенсії позивачеві в порядку статті 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Також, матеріали справи не містять доказів щодо поновлення виплати пенсії позивачеві станом на час розгляду даної справи.

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви, спірними питанням у справі є правомірність припинення виплати пенсії та невиплати заборгованості з пенсійних виплат за минулий період.

Суд зазначає, що за наслідками апеляційного перегляду Великою Палатою Верховного Суду набрало законної сили рішення Верховного Суду від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (Пз/9901/20/18) за позовом ОСОБА_2 до Бахмутського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірними дій, зобовязання вчинити певні дії.

Відповідно до положень частини десятої статті 290 КАС України у рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає:

1) ознаки типових справ;

2) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм;

3) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

У своєму рішенні від 03 травня 2018 року Верховний Суд дійшов висновку, що в контексті цієї зразкової адміністративної справи ознаками типових, визначених п. 21 ч. 1 ст. 4 КАС України справ, є такі (пункт 113 рішення):

1) позивач у цій категорії справ є пенсіонер, якому/якій призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та який/яка є внутрішньо переміщеною особою;

2) відповідачем є територіальний орган Пенсійного фонду України, на пенсійному обліку якого перебуває позивач;

3) спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв'язку з припиненням територіальними органами Пенсійного фонду України виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам з підстав, які не передбачені п. 1, 3 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV);

4) позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати неправомірними дії щодо припинення виплати пенсії та зобов'язати відповідача відновити виплату пенсії).

Окрім того, Верховним Судом було визначено обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права. А саме у пункті 114 рішення зазначено, що висновки Верховного Суду в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач:

1) є громадянином України;

2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи;

3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону № 1058-IV.

Поновлення виплати пенсії потребує здійснення додаткових дій позивачем.

Відповідач право позивача на отримання пенсії не заперечує.

На підставі досліджених матеріалів адміністративної справи № 200/826/19-а судом встановлено, що припинення виплати пенсії позивача відбулося з підстав, які не передбачені п. 1, 3 5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV без прийняття відповідного рішення, тому, суд доходить висновку, що дана адміністративна відповідає ознакам типової справи, наявні обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права. Обставини, які виключають типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм відсутні. Отже, зазначена справа розглядається як типова.

Суд зазначає, що в силу вимог частини третьої статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Верховний Суд у постанові від 22.03.2018 (справа №243/6391/17) за результатом розгляду аналогічного спору дійшов висновку, зокрема, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття Пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав, визначених статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV. Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості, на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, у разі смерті пенсіонера, у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд, в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено судом раніше, матеріали справи не містять доказів щодо прийняття відповідачем окремого рішення про припинення виплати пенсії на підставі положень статті 49 Закону № 1058-IV, натомість виплата пенсії позивачу призупинена на підставі інформації з Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, що не передбачено нормами зазначеної статті. При цьому, слід підкреслити пріоритетність застосування положень статті 49 Закону № 1058-IV, тому посилання відповідача на підзаконні нормативно-правові акти з питань соціального забезпечення внутрішньо переміщених осіб, є необґрунтованими.

При цьому, суд зауважує, що відповідач не може посилатися на відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій, оскільки порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє державу в особі уповноваженого органу Пенсійного фонду України від обов'язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум пенсій. Суд, відповідно до норм статті 6 КАС України вирішує дану справу, зокрема, з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, який у своєму рішенні «Сук проти України» зазначив: «державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов'язань (див., з-поміж інших судових рішень, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), згадане вище, пункт 35). Тому остаточна відмова національних органів у праві заявника на цю доплату за період, що розглядається, є свавільною і такою, що не ґрунтується на законі».

Окрім того, суд зауважує, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

У рішеннях Конституційного Суду України (від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути повязане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий звязок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обовязки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

У даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, беручи до уваги надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість пред'явленого позову та про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі. При цьому, надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту суд зауважує, що припиняючи виплату пенсії без законодавчо встановлених підстав, відповідач вчинив протиправні дії. Тому, позов підлягає задоволенню, шляхом визнання дій відповідача щодо припинення виплати пенсії з 1 січня 2016 року протиправними.

Щодо вимоги позивача про негайне виконати рішення, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з вимогами статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Нормами статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення, зокрема, про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць. Таким чином, рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., сплачений позивачем згідно квитанції від 9 січня 2019 року підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, Донецька область, м. Макіївка, м-н Зелений, 35/34) до Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13) про визнання протиправною бездіяльності, зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 1 січня 2016 року.

Зобов'язати Покровське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () відновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) нарахування та виплату пенсії з 1 січня 2016 року.

Звернути до негайного виконання рішення суду в частині зобовязання Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області відновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) нарахування та виплату пенсії з 1 січня 2016 року у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Покровського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13) судовий збір у розмірі 768 грн. (сімсот шістдесят вісім) 40 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, Донецька область, м. Макіївка, м-н Зелений, 35/34).

Рішення ухвалене у нарадчій кімнаті 11 березня 2019 року. Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Смагар С.В.