Справа № 520/1011/19
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 р. № 520/1011/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Чайкіної Н.Е.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Лазарєвої Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, адреса для кореспонденції: АДРЕСА_2) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (м. Одеса, вул. Преображенська, 44), третя особа: Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області (м. Харків, вул. Римарська, 24) про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом в інтересах ОСОБА_3, в якому просила визнати протиправним га скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області 276618 від 24.07.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання в Україну серії ОД 76/2006 від 31.05.2006.

Справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін відповідно до ст.262 КАС України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи Буй В.В. № 276618 вбачається, що 23.01.2006 на розгляд відділу ПР та МР УМВС України в Одеській області було прийнято клопотання щодо надання дозволу на імміграцію в Україну громадянина СРВ ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у якого на території України (у місті Харків) ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дитина ОСОБА_4

Свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_4 дитини ОСОБА_4, серії НОМЕР_2 видане 30.08.2003 відділом РАЦС Комінтернівського районного управління юстиції в м. Харкові (а.с.95).

30 серпня 2003 року Відділом РАЦС Комінтернівського районного управління юстиції м. Харкова громадянину ОСОБА_3 було видано свідоцтво серії НОМЕР_3 про встановлення батьківства дитини ОСОБА_4 (а.с.93).

Рішенням ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області надано дозвіл на імміграцію на Україну громадянину Вєтнаму ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та 31 травня 2006 року документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4, зареєстровано у м. Одеса.

24 липня 2018 року ГУДМС України в Одеській області було прийнято рішення про скасування рішення про надання дозволу на імміграцію громадянину Вєтнаму ОСОБА_3 на підставі висновку від 24.07.2018 за результатами перевірки, яким визначено, що неповнолітня дитина позивача на час прийняття документів у її батька не мала дозволу на імміграцію та не було підтверджено її належність до громадянства України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію", відповідно до ст. 1 якого, дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно п.3 ч.1 ст.6 ЗУ «Про імміграцію» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

Дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції (ч.1 ст.4 ЗУ «Про імміграцію»).

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (п.6 ч.2 ст.4 ЗУ «Про імміграцію»).

Відповідно до п.3 ч.3 ст.4 ЗУ «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Частиною 6 статті 7 ЗУ «Про громадянство» встановлено, що особа, яка народилася на території України від іноземця і особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства того з батьків, який є іноземцем, є громадянином України.

З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що позивач, як батько та законний представник неповнолітньої ОСОБА_4 надав усі необхідні документи на отримання дозволу на імміграцію відповідно до положень ЗУ «Про імміграцію» та ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області було прийнято рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на імміграцію.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно положень ст. 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до пунктів 21-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (надалі за текстом - Порядок №1983), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

З аналізу положень Порядку вбачається, що процедура розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію є досить складною та серед іншого, має часові рамки (подання ініціатора скасування дозволу на імміграцію розглядається у місячний строк), передбачає також надсилання запитів для отримання додаткової інформації ініціатору подання, іншим органів виконавчої влади, відповідним юридичним і фізичним особам, а також запрошення для надання пояснень самих іммігрантів, стосовно яких розглядається таке питання.

Суд зазначає, що відповідачем порушено свій обов'язок щодо всебічності та повноти отримання необхідної інформації з різних, передбачених законодавством джерел (від ініціатора подання, органів виконавчої влади, відповідних юридичних і фізичних осіб), необхідної для вирішення питання щодо скасування відповідного дозволу на імміграцію. Крім того, при винесенні оскаржуваного рішення відповідач також знехтував обов'язком щодо запрошення для надання пояснень самого іммігранта - позивача, стосовно якого і розглядалося відповідне питання скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до матеріалів особової справи громадянина ОСОБА_3, копія якої залучена до матеріалів справи, при подачі заяви та документів до неї позивачем зазначено, що підставою для проживання на території України є народження ІНФОРМАЦІЯ_4 доньки ОСОБА_4 в м. Харкові.

На підтвердження факту народження доньки позивача на території України свідчить наявна в матеріалах особової справи позивача копія свідоцтва від 30.08.2003 про народження дитини ОСОБА_4, серії НОМЕР_2.

Суд зазначає, що посилання відповідачем на те, що позивачем повідомлено свідомо неправдиві відомості про себе, а саме на момент подачі позивачем документів для отримання дозволу на імміграцію в Україні, дитина позивача у громадянстві України не перебувала, не є законною підставою для скасування дозволу на імміграцію позивача та вилучення безстрокової посвідки на постійне проживання в Україні з метою її знищення в розумінні положень статті 12 Закону України "Про імміграцію", оскільки наявне не було підставою для надання позивачу дозволу на імміграцію.

Крім того, відповідно внесених змін до Порядку №1983 від 12.04.2017, ГУ ДМС України в Одеській області дозвіл на імміграцію позивачу не надавав, а тому повноважень для його скасування не має.

З огляду на викладене, висновок ГУ ДМС України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 24.07.2018 № 276618 про скасування дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки В'єтнам ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 прийняті з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме: без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення: позивач тривалий час проживає на території України на законних підставах, є батьком дитини, яка народилася на території України та яка має право на отримання громадянства України; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача; без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, чим порушено положення Порядку №1983.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.12.2016 у справі №К/800/27939/16 та ухвалі від 27.10.2016 у справі №К/800/8201/16.

Відповідачем - ГУ ДМС України в Одеській області не надано суду доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст. 12 Закону України "Про імміграцію", а саме: не надано вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем, також, не надано будь-яких доказів на підтвердження порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Приписами ст. 19 Конституції України встановлено, що відповідач - суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно;6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Під час розгляду справи, представником позивача було подано заяву про відшкодування судових витрат, пов'язаних з правничою допомогою в загальній сумі 4500,00 грн. за договором про надання правничої допомоги № Д-82/17 від 17.11.2017.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною 1 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору № Д-82/17 від 17.11.2017, додаткову угоду № 2 до договору від 15.12.2017, акт виконаних робіт (надання послуг) № 4 до договору про надання правової допомоги № Д-82/17 від 17.11.2017, чеки про сплату послуг адвоката за вказаним договором на загальну суму 4500,00 грн., звіт про дебетові та кредитні операції за рахунком ОСОБА_1 за період лютий 2019 року.

З наданих документів, вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. за підготування адвокатського запиту, складання та подання позовної заяви, представництво інтересів у судових засіданнях, складання відповіді на відзив.

Враховуючи викладене, з урахуванням наданих представником позивача доказів на підтвердження судових витрат, суд дійшов висновку, що ці витрати підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 5-10, 72, 73, 74, 77, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, адреса для кореспонденції: АДРЕСА_2) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (м. Одеса, вул. Преображенська, 44), третя особа: Головне управління Державної міграційної служби у Харківській області (м. Харків, вул. Римарська, 24) про скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 276618 від 24.07.2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасування посвідки на постійне проживання в Україну серії НОМЕР_4 від 31.05.2006.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () на користь ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн. (чотири тисячі п'ятсот гривень).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.03.2019.

Суддя В.В. Єгупенко