Справа № 805/4066/17-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року справа №805/4066/17-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., Казначеєва Е.Г., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представника позивача - адвоката - Гаркуші Л.І., представника відповідача - Захарченка В.Ф., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2018 року у справі № 805/4066/17-а (головуючий суддя І інстанції Лазарєв В.В.), складене в повному обсязі 15 січня 2018 року в м. Слов'янськ Донецької області за позовом Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь» - металургійний завод» до Офісу великих платників податків ДФС про скасування рішення № від 30 серпня 2017 року на загальну суму 22 707 082,16 грн., зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2017 року Приватне акціонерне товариство «Донецьксталь» - металургійний завод» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків ДФС про:

- визнання недійсним рішення № від 30 серпня 2017 року, скасувавши його у повному обсязі;

- зобов'язання відповідача виправити інформацію в базі даних платника податку товариства шляхом видалення запису про нарахування недоїмки, здійсненого відповідно до рішення № від 30 серпня 2017 року (а.с. 4-11).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення № від 30 серпня 2017 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальну суму 22 707 082,16 грн., прийняте Запорізьким управлінням Офісу великих платників податків ДФС. У задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с. 95-98).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків ДФС подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та відмовити у їх задоволені у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено наступне.

Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Зазначає що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо лібералізації системи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності не були передбачені зміни до Податкового кодексу України, а відтак носять декларативний характер.

Зазначив, що наявність у позивача Сертифікатів Торгівельно-промислової палати не дає підстав для не виконання платником податків своїх зобов'язань, а є підставою для розстрочення/відстрочення податкового боргу (а.с. 106-107).

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні викладеним в ній, просив суд її задовольнити та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засідання заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, наполягала на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Донецьксталь» - металургійний завод» є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 30939178, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 90-92).

Розпорядженням офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 08 вересня 2016 року №47-р, місце обліку позивача змінено з СДПІ з обслуговування ВПП у місті Донецьку на СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ ДФС (а.с. 79-81).

30 серпня 2017 року посадовими особами Запорізького офісу великих платників податків ДФС проведено камеральну перевірку своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, задекларованого у звітах за період вересень 2014 року - вересень 2016 року, про що складено акт №922/28-10-47-06/30939178 (а.с.12-15).

30 серпня 2017 року Запорізьким управлінням офісу великих платників податків прийнято рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за звітні періоди з вересня 2014 року по вересень 2016 року на загальну суму у розмірі 22 707 082,16 грн., в тому числі 1 309 487,90 грн. - штраф 10 відсотків за період з 22 жовтня 2014 року до 31 грудня 2014 року, 18 807 089,47 грн. - штраф 20 відсотків за період з 01 січня 2015 року до 20 жовтня 2016 року, 2 590 773,60 грн. - пеня 0,1 відсотка суми недоїмки за період з 01 січня 2015 року до 20 жовтня 2016 року (а.с. 20).

08 вересня 2017 року позивачем оскаржено рішення № від 30 серпня 2018 року до Державної фіскальної служби України (а.с.21).

Рішенням Державної фіскальної служби України від 29 вересня 2017 року №21890/6/99-99-11-02-02-25, скаргу позивача залишено без задоволення (а.с. 87-89). Прийняття податковим органом вищевказаного рішення є спірним питанням даної справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що передбачені п. 9-4 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення від відповідальності за невиконання обов'язків, визначених статтею 6 цього Закону, поширюються на позивача як платника єдиного внеску.

При цьому, суд першої інстанції відмовив у задоволені позовних вимог про зобов'язання відповідача виправити інформацію в базі даних платника податку товариства шляхом видалення запису про нарахування недоїмки у зв'язку з відсутністю в інформаційній системі штрафних санкцій та пені, нарахованих спірним рішенням, зазначивши, що ця вимога є передчасною.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08 липня 2010 року (далі - Закон № 2464), Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669) та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 страхувальники - роботодавці та інші особи відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону № 2464 виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Як вбачається з положень ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Стаття 25 Закону № 2464-VІ регламентує заходи впливу та стягнення, і частиною першою цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону № 2464-VІ на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Пунктом 2 ч. 11 цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (у редакції Закону до 01 січня 2015 року - 10 відсотків).

Як вбачається з матеріалів справи 30 серпня 2017 року Запорізьким управлінням офісу великих платників податків прийнято рішення № про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за звітні періоди з вересня 2014 року по вересень 2016 року на загальну суму у розмірі 22 707 082,16 грн., в тому числі 1 309 487,90 грн. - штраф 10 відсотків за період з 22 жовтня 2014 року до 31 грудня 2014 року, 18 807 089,47 грн. - штраф 20 відсотків за період з 01 січня 2015 року до 20 жовтня 2016 року, 2 590 773,60 грн. - пеня 0,1 відсотка суми недоїмки за період з 01 січня 2015 року до 20 жовтня 2016 року (а.с. 20).

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття податковим органом вищезазначеного рішення.

Як вбачається з предмету позову, позивач просить скасувати спірне рішення у зв'язку із звільненням його від виконання обов'язку зі сплати єдиного внеску, передбаченого Законом № 2464 на період проведення антитерористичної операції.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Станом на дату прийняття спірного рішення податкового органу (29 січня 2018 року) антитерористична операція, розпочата відповідно до вказаного вище Указу Президента України, не припинена.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1669-VІІ "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", який набув чинності 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669).

Вказаним Законом № 1669, зокрема, внесено зміни до Закону № 2464 та доповнено його розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" пунктом 9-3 наступного змісту: платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Унормування вищенаведеної статті згідно до Закону України «Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» № 219-VIII від 02 березня 2015 року відбулося зі зміною нумерації п. 9-3 на п. 9-4.

Зазначена норма проіснувала з 15 жовтня 2014 року до 01 січня 2016 року, внаслідок її виключення згідно із Законом України від 05 вересня 2016 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», але в повній мірі збереглася в Законі № 2464.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що пункт 9.4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 2464 (після внесення змін до Закону № 1669-VII Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-8) продовжує свою дію в часі.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон № 1669 не скасовує обов'язків платника податків, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що для застосування положень Законів № 1669 та № 2464 необхідно дотримуватися двох чинників одночасно: періоду дії законів та території, визначеної переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Щодо періоду, то Закон № 1669 продовжує свою дію в часі, оскільки Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/201, виданий 14 квітня 2014 року, а Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України Президентом України не видавався, відтак суд апеляційної інстанції не приймає посилання апелянта на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 від 24 грудня 2015 року щодо виключення п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким платники податку звільнялись від нарахування, сплати та застосування відповідальності за невиконання обов'язків по сплаті єдиного соціального внеску.

Щодо визначення території, на якій проводиться антитерористична операція, суд зазначає наступне.

Пунктом 5 ст. 11 Закону № 1669 передбачено обов'язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р до зазначених населених пунктів належить Донецька обл, м. Покровськ (Красноармійськ) та м. Донецьк (де позивач знаходився на обліку в спірний період (2014-2016 роки).

В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Кабінет Міністрів України 02 грудня 2015 року розпорядженням № 1275-р затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (далі - Перелік), і пунктом 3 вказаного розпорядження визнав такими, що втратили чинність, розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та від 05 листопада 2014 року № 1079-р.

Позивач вважає, що є суб'єктом правовідносин, для врегулювання яких необхідно застосувати розпорядження КМУ, оскільки внаслідок його прийняття у нього виникає можливість застосувати п. 9-4 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо звільнення від виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 цього Закону.

Суд апеляційної інстанції вважає, що Перелік від 02 грудня 2015 року підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки Законом № 1669 визначено коло суб'єктів і особливості застосування закону, а саме: з моменту початку АТО. Тим більше, що новий Перелік уточнює раніше прийнятий і не є остаточним.

Суд апеляційної інстанції вважає, що положення Закону № 1669 є нормами прямої дії і передбачають для платників єдиного внеску звільнення від виконання своїх обов'язків на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

З огляду на дію абзацу третього пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Отже, позивач звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася така операція.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у рішенні по зразковій справі від 30 березня 2018 року (справа №812/292/18 адміністративне провадження №Пз/9901/22/18) про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску.

Таким чином, спірне рішення є таким, що підлягає скасуванню.

При цьому, суд зазначає, що надання/ненадання податковому органу позивачем заяви про звільнення від обов'язків та/або сертифікату про настання обставин непереборної сили, встановлених положеннями Закону № 2464 не є підставою для нарахування штрафних санкцій та пені, з огляду на безумовне звільнення позивача (в силу закону) від відповідальності за неналежне виконання податкових зобов'язань в певний період часу, відтак посилання на це апелянта є незмістовним.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції переглядається в рамках апеляційної скарги, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини по справі, вважає, що спірне рішення прийнято з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДФС - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 січня 2018 року у справі № 805/4066/17-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 06 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

Г.М. Міронова

Е.Г. Казначеєв