Справа № 0640/4360/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2019 року м. Житомир справа №0640/4360/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Попової О. Г.,
секретар судового засідання Бойко Т.О.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії,
ІСТОРІЯ СПРАВИ
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" звернулось до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо не прийняття рішення про надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду терміном на 14 років орієнтованою площею 6,0 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області або мотивованої відмови в його наданні;
- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" від 18 квітня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду терміном на 14 років орієнтованою площею 6,0 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, за результатами якого прийняти рішення із врахуванням положень статті 123 Земельного кодексу України та встановлених обставин справи.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" зверталось до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою від 18 квітня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду терміном на 14 років орієнтованою площею 6,0 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області, однак відповідачем у встановлений Земельним кодексом України строк рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою або про відмову у такому наданні протиправно прийнято не було.
2. Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року (головуючий суддя Липа В.А.) відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із проведенням судового засідання та викликом (повідомленням) учасників справи.
3. 09 жовтня 2018 року на офіційну електронну поштову адресу суду надійшло клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відкладення розгляду справи (а.с. 44), у зв'язку з чим судовий розгляд справи, призначений на 10 жовтня 2018 року 10:00 було відкладено на 24 жовтня 2018 року о 10:30 (а.с. 46).
4. 12 жовтня 2018 року до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному статтею 162, частиною першою статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надійшов відзив на позовну заяву від 11 жовтня 2018 року (а.с. 52-54).
5. 23 жовтня 2018 року до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному статтею 163, частиною другою статті 261 КАС України надійшла відповідь на відзив (а.с. 58-66).
6. Судовий розгляд справи, призначений на 24 жовтня 2018 року о 10:30 було відкладено на 21 листопада 2018 року о 14:30 у зв'язку із перебуванням головуючого судді Липи В.А. у відпустці (а.с. 73).
7. 01 листопада 2018 року до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному статтею 164, частиною другою статті 261 КАС України надійшли заперечення на відповідь на відзив від 30 жовтня 2018 року (а.с. 74-75).
8. 19 листопада 2018 року до відділу документального забезпечення суду надійшли додаткові письмові пояснення на заперечення вих. №16 листопада 2018 року №556 (а.с. 89-94).
У відповідності до положень статті 159 КАС України при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у визначених цим Кодексом випадках. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.
Згідно зі статтею 261 КАС України відзив подається протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі. Треті особи мають право подати пояснення щодо позову у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.
Суд звертає увагу, що "додаткові письмові пояснення на заперечення" не є заявою по суті в розумінні частини другої статті 159, статті 261 КАС України. Із клопотанням щодо надання додаткових пояснень в порядку частини п'ятої статті 159 КАС України представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" не звертався. Судом дозволу на подання представником позивача додаткових пояснень з приводу окремих питань в порядку частини п'ятої статті 159 КАС України також не надавалося.
9. У звязку із проходженням суддею Липою В.А. військової служби за призовом осіб офіцерського складу та у відповідності до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням ОСОБА_5 суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (у редакції рішення ОСОБА_5 суддів України від 02 березня 2018 року №17), розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року №306, призначено повторний авторозподіл справ, зокрема, адміністративної справи №0640/4360/18. Відповідно до витягу із протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 листопада 2018 року для розгляду адміністративної справи №806/2123/18 визначено наступний склад суду: головуючий суддя Попова О.Г.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2018 року адміністративну справу №0640/4360/18 прийнято до провадження, встановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження із проведенням підготовчого засідання та викликом (повідомленням) учасників справи, призначено підготовче засідання у справі на 17 грудня 2018 року о 10:00, а також встановлено сторонам та учасникам строки для подання заяв по суті справи.
10. 22 листопада 2018 року до відділу документального забезпечення суду надійшло клопотання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про долучення письмових доказів до матеріалів справи (а.с. 103 та зворот).
11. 06 грудня 2018 року у строк та в порядку, визначеному статтею 162 КАС України та встановленому ухвалою суду від 21 листопада 2018 року, до відділу документального забезпечення суду надійшов відзив на позовну заяву від 03 грудня 2018 року (а.с. 117-119).
12. 13 грудня 2018 року у строк та в порядку, визначеному статтею 163 КАС України та встановленому ухвалою суду від 21 листопада 2018 року, на офіційну електронну поштову адресу суду надійшла відповідь на відзив вих. №603 від 11 грудня 2018 року (а.с. 123-133). Вказана заява по суті справи повторно надійшла до відділу документального забезпечення суду 17 грудня 2018 року (а.с. 154-164).
13. 17 грудня 2018 року на офіційну електронну поштову адресу суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" вих. №610 від 14 грудня 2018 року в порядку статті 79 КАС України (а.с. 140-141).
В підготовче засідання, призначене на 17 грудня 2018 року о 10:00 прибули представники позивача та представник відповідача. Судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу від 17 грудня 2018 року про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 15 січня 2019 року об 11:00, що занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 17 грудня 2018 року.
14. В судове засідання, призначене на 15 січня 2019 року об 11:00 прибули представники позивача та представник відповідача. Судом в порядку статті 243 КАС України без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу від 15 січня 2019 року про оголошення перерви у судовому засіданні до 12 лютого 2019 року о 11:30, що занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання від 15 січня 2019 року.
15. 12 лютого 2019 року на офіційну електронну поштову адресу суду надійшло клопотання представника Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про відкладення розгляду справи (а.с. 188) у зв'язку з чим судовий розгляд справи, призначений на 12 лютого 2019 року о 11:30 було відкладено на 04 березня 2019 року о 14:00 (а.с. 191).
16. В судове засідання, призначене на 04 березня 2019 року о 14:00 прибули представники позивача та представники відповідача.
Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та у відповіді на відзив вих. №603 від 11 грудня 2018 року (а.с. 123-133).
Представники відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 03 грудня 2018 року (а.с. 117-119).
У відповідності до положень частини третьої статті 243 КАС України та зважаючи на складність справи, складення рішення у повному обсязі може бути відкладено на строк до десяти днів з дня закінчення розгляду справи.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
17. Як встановлено зі змісту позовної заяви, відповіді на відзив вих. №603 від 11 грудня 2018 року та наданих у судовому засіданні представниками позивача пояснень, заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" зверталось до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою від 18 квітня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з правом передачі в оренду терміном на 14 років орієнтованою площею 6,0 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані з користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області.
Вказує, що відповідачем за результатами розгляду даної заяви відповідного рішення у строк та в порядку, передбаченому статтею 123 Земельного кодексу України, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або вмотивованої відмови у його наданні відповідачем прийнято не було.
На думку позивача, лист Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вих. №Б-3188/0-2659/0/22-18 від 15 травня 2018 року не може вважатися належним рішенням суб'єкта владних повноважень про відмову у наданні дозволу проекту землеустрою, викладені у вказаному листі підстави для надання такої відмови не передбаченні чинними нормами Земельного кодексу України та не відповідають фактичним обставинам справи.
18. У відповідності до змісту відзиву на позовну заяву від 03 грудня 2018 року та наданих у судовому засіданні представниками відповідача пояснень, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі за безпідставністю.
Зазначає, що доводи позивача в частині наявності протиправної бездіяльності є безпідставними, оскільки заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" зверталось до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 18 квітня 2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою була розглянута відповідачем у встановленому законом порядку та за результатами розгляду позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Наголошує, що надана відмова була вмотивованою та з листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вих. №Б-3188/0-2659/0/22-18 від 15 травня 2018 року можна чітко встановити наявні недоліки та підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.
Вказує, що посилання позивача на інші судові рішення є безпідставними, оскільки предметом спору у вказаних справах є надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо інших земельних ділянок на території інших сільських рад, а тому твердження про тотожність викопіювань не відповідають фактичним обставинам справи. Також підкреслює, що під час розгляду вказаної заяви, відділом у Коростенському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області було надано інформаційну довідку від 21 листопада 2018 року №94/320-18-0.17 відповідно до змісту якої земельна ділянка, зазначена позивачем у графічних матеріалах не відноситься до земель сільськогосподарського призначення.
Враховуючи вищевикладене наголошує, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області при наданні відмови Товариству з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, оформленої листом Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області вих. №Б-3188/0-2659/0/22-18 від 15 травня 2018 року діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
ТОВ "Валки-Ільменіт" надано спеціальний дозвіл на користування надрами №3590 від 29 грудня 2004 року. Мета користування надрами: видобування апатит-ільменітових руд для отримання апатитових та ільменітових концентратів для забезпечення сировиною хіміко-металургійної промисловості та супутніх корисних копалин для цементної та будівельної промисловості; назва родовища: Стремигородське родовище; місцезнаходження: Житомирська область, Коростенський район, на південний схід від села Діброва; площа: 114 га (а.с. 40 та зворот).
20. ТОВ "Валки-Ільменіт" зверталось до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області із заявою від 18 квітня 2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "Валки-Ільменіт" з правом передачі в оренду терміном на 14 років орієнтовною площею 6,0 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані із користуванням надрами на території Меленівської сільської ради Коростенського району Житомирської області (а.с. 32). Додатками до вказаної заяви зазначено: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки; копію спеціального дозволу на користування надрами та копію акту про надання гірничого відводу.
22. Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом вих. №Б-3188/0-2659/0/22-18 від 15 травня 2018 року повідомило позивачу, що з наданих ТОВ "Валки-Ільменіт" графічних матеріалів неможливо ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, що виключає можливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області відмовляє ТОВ "Валки-Ільменіт" у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду (а.с. 34-35).
Наголошуючи, що відповідач проявляє протиправну бездіяльність щодо не прийняття за результатами розгляду заяви відповідного рішення у строк та в порядку, передбаченому статтею 123 Земельного кодексу України, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або вмотивованої відмови у його наданні, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
23. У відповідності до статті 8 ОСОБА_6 України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_6 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_6 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_6 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_6 України гарантується.
Статтею 13 Основного Закону проголошено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією ОСОБА_6. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.
Відповідно до статті 14 ОСОБА_6 України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Частиною другою статті 19 Основного Закону визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_6 та законами України.
24. Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-III (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Земельний кодекс України) визначено, що земельні відносини регулюються ОСОБА_6 України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Частиною другою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з частиною п'ятою статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Повноваження органів виконавчої влади, Верховної ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України.
Так, положеннями статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Верховна ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.
Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування врегульовано статтею 123 Земельного кодексу України.
Положеннями частини другої статті 123 Земельного кодексу України закріплено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об'єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
25. Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб'єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття.
ОЦІНКА СУДУ
26. Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи оскаржувану бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на відповідність частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає наступне.
Як встановлено зі змісту позовної заяви, відповіді на відзив на наданих у судовому засіданні представниками позивача пояснень, позовні вимоги вмотивовані тим, що Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області проявляє протиправну бездіяльність щодо не прийняття за результатами розгляду заяви ТОВ "Валки-Ільменіт" від 18 квітня 2018 року відповідного рішення у строк та в порядку, передбаченому статтею 123 Земельного кодексу України, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або вмотивованої відмови у його наданні.
Суд критично ставиться до доводів позивача в частині наявності протиправної бездіяльності та зазначає, що відповідач у строк, передбачений частиною третьою статті 123 Земельного кодексу України листом вих. №Б-3188/0-2659/0/22-18 від 15 травня 2018 року відмовило ТОВ "Валки-Ільменіт" у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.
Перевіряючи надану відмову на відповідність вимогам частини третьою статті 123 Земельного кодексу України суд зазначає, що відповідачем у встановленому законом порядку роз'яснено, що з наданих ТОВ "Валки-Ільменіт" графічних матеріалів неможливо ідентифікувати бажану земельну ділянку на місцевості, що виключає можливість надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а тому доводи позивача про відсутність вмотивованої відмови за результатами розгляду заяви ТОВ "Валки-Ільменіт" від 18 квітня 2018 року не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
27. Щодо наданих позивачем до матеріалів справи графічних матеріалів на підтвердження відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою (а.с. 69-70), суд наголошує, що вказані графічні матеріали до заяви від 18 квітня 2018 року не надавалися, а тому не могли бути як предметом дослідження відповідачем при розгляді заяви ТОВ "Валки-Ільменіт", так і не могли бути покладені в основу відмови, оформленої листом вих. №Б-3188/0-2659/0/22-18 від 15 травня 2018 року.
Факт не надання вказаних матеріалів був підтверджений наданими у судовому засіданні пояснень головного спеціаліста відділу державного геодезичного нагляду Управління державної експертизи, ринку та оцінки земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області ОСОБА_4 та також визнаний представниками позивача у судовому засіданні.
Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Оскільки вказані графічні матеріали під час розгляду заяви ТОВ "Валки-Ільменіт" від 18 квітня 2018 року не надавалися та не могли буди як розглянуті відповідачем у встановленому законом порядку, так і враховані при наданні відмови, суд дійшов висновку, що вказані письмові докази не є належними.
Частиною першою статті 55 Земельного кодексу України встановлено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Згідно з частиною першою статті 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
У відповідності до положень статті 5 Лісового кодексу України від 21 січня 1994 року №3852-XII до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.
Суд звертає увагу позивача, що надання земельної ділянки лісогосподарського призначення у користування для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов'язані із користуванням надрами також суперечить чинним нормам Земельного кодексу України, Лісового кодексу України та не належить до компетенції Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.
28. Надаючи правову оцінку доводам позивача в частині наявної протиправної бездіяльності в контексті обраного способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.
Так, у відповідності до частини третьої статті 123 Земельного кодексу України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення документації із землеустрою або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Суд наголошує, що ненадання відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні не перешкоджає розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки особа має право замовити розробку такого проекту самостійно.
Враховуючи вищевикладене, якщо, на думку позивача, існувала протиправна бездіяльність щодо розгляду клопотання ТОВ "Валки-Ільменіт" протягом встановленого чинним законодавством строку, ТОВ "Валки-Ільменіт" не було позбавлене можливості замовити розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу.
Статтею п'ятою КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.
Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 ОСОБА_6 України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 ОСОБА_6 України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених ОСОБА_6 і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 ОСОБА_6 України, статей 2, 5 КАС України.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 ОСОБА_6 України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Враховуючи вищевикладене, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Суд наголошує, що дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням, без якого не може бути реалізоване право на отримання земельної ділянки у власність чи користування, а тому доводи позивача про наявність порушеного права, яке потребує судового захисту, внаслідок протиправної бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Вказана правова позиція також була висловлена Житомирським окружним адміністративним судом у рішенні від 23 квітня 2018 року у справі №296/10121/17 та підтримана ОСОБА_5 Судом у постанові від 23 листопада 2018 року у справі №296/10121/17 (адміністративне провадження №К/9901/59494/18), правові висновки якого відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України, статті 13 Закону №1402-VIII є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

29. Щодо заявлених позивачем позовних вимог зобов'язального характеру, суд зазначає наступне.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення (постанова Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2015 року у справі №К/800/6863/15, від 29 листопада 2016 року №К/800/17306/16, від 29 вересня 2016 року №К/800/17393/16, від 17 грудня 2015 року №К/800/32134/15).

Також поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету ОСОБА_7 Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом ОСОБА_7 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Суд звертає увагу позивача, що питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або винесення вмотивованої відмови у наданні такого дозволу належать до дискреційних повноважень відповідного суб'єкта владних повноважень.

Статтею 6 ОСОБА_6 України визначено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Зобов'язання судом вчинити певні дії за відсутності відповідного волевиявлення органу є порушенням його виключної, компетенції.

Суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема, щодо питань призначення та виплати пенсії.

Позиція суду узгоджується із правовими висновками ОСОБА_8 Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №712/10864/16-а (провадження №11-518апп18).

Крім того, аналізуючи частину першу статті 5 КАС України, суд звертає увагу на те, що права, свободи або законні інтереси особи підлягають судовому захисту в адміністративному суді за наявності наступних обовязкових умов безпосереднього порушення прав, свобод або законних інтересів особи, вчинення такого порушення законодавчо визначеним субєктом, а саме субєктом владних повноважень, та у разі порушення прав, свобод або законних інтересів особи у спосіб встановлений законодавством, а саме рішенням, дією чи бездіяльністю такого субєкта.

Так, захист прав позивача, шляхом зобовязання субєкта владних повноважень вчинити певні дії може відбуватись, виключно, внаслідок визнання відповідних рішення, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень протиправними.

За відсутності протиправних рішень дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, відсутня одна з необхідних, визначених частиною першою статті 5 КАС України умов, для судового захисту порушених прав позивача.

Позиція суду узгоджується із правовими висновками ОСОБА_8 Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 листопада 2018 року у справі №806/3099/17 (адміністративне провадження №К/9901/50917/18).

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

30. Заслухавши пояснення сторін та учасників справи, присутніх у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені ОСОБА_6 та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, суд зазначає, що доводи позивача про наявність протиправної бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, а Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області при відмові у надання дозволу на розробку проекту землеустрою діяло у відповідності до частини другої статті 19 ОСОБА_6 України та частини другої статті 2 КАС України.

31. Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем на виконання частини другої статті 77 КАС України та наявною у матеріалах справи сукупністю належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів спростовано, а позивачем не доведено наявність протиправної бездіяльності Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо розгляду заяви ТОВ "Валки-Ільменіт" про надання дозволу на розробку проекту землеустрою від 18 квітня 2018 року.

Враховуючи обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, відсутність зазначеного позивачем порушення прав бездіяльністю Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Валки-Ільменіт" (вул. Шевченка, 1-А, Іршанськ, Хорошівський район, Житомирська область ,12110. ) до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (вул. Довженка, 45, м. Житомир, 10002. ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов'язання вчинити дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 14 березня 2019 року.

Головуючий суддя О.Г. Попова