Справа № 0840/2914/18
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0840/2914/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року

у адміністративній справі № 0840/2914/18 за позовом ОСОБА_1 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області та Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району про скасування рішення від 20.11.2017 щодо скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1, визнано протиправними дії Центрального об'єднаного Управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року та зобов'язано Центральне об'єднане Управління пенсійного фонду України м. Запоріжжя поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року по 31 липня 2018 року, а також визнано протиправними дії Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області щодо припинення страхових виплат ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року по 31 березня 2018 року та зобов'язано Запорізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області виплатити страхові виплати ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року по 31 березня 2018 року, та стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору: у розмірі 704,80 грн. - за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району; у розмірі 1409,60 грн. - за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя; у розмірі 1057,20 грн. - за рахунок бюджетних асигнувань Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області

Одночасно, судом відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 і частині зобов'язання Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області відновити нарахування та виплатити страхові виплати ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року по 31.03.2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області в частині, що стосується задоволених вимог позивача до Запорізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області з підстав порушення норм матеріального права та неврахування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору у цій справі, у зв'язку з чим просить скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та прийняти інше рішення про відмову у задоволені вимог в цій частині.

Апеляційна скарга відповідача мотивована правомірністю постанови від 07.12.2017 № 0801/21607/21607/25 про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 з підстав її винесення з додержанням норм чинного законодавства про соціальне страхування, зокрема п.6 ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а висновки суду першої інстанції стосовно незаконності рішення Вознесенівського відділення безпідставним, оскільки нормативні акти, на які посилається суд в своєму рішенні можуть підтверджувати неправомірність прийняття рішення райдержадміністрацією, але не мають жодного відношення до відділення Фонду соціального страхування України.

Стосовно безпідставності рішення суду першої інстанції в частині зобов'язання Запорізьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області виплатити страхові виплати ОСОБА_1 з 01 грудня 2017 року по 31 березня 2018 року, апелянт вказує на те, що у відповідності до п.18 Порядку здійснення контролю, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Вказує на відсутність на теперішній час спеціального порядку, на який посилається п.18 Порядку, тому донараховані позивачу щомісячні виплати за період з 01 грудня 2017 року по 31 березня 2018 року будуть перераховані Запорізьким відділенням лише після визначення КМУ окремого порядку.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області та наполягала на її задоволенні.

Представники інших відповідачів по справі в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення судового засідання не подавали, що свідчить про можливість розгляду справи за ї відсутності.

Крім того, з отриманого судом 04.02.2019 р від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області інформації встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджено в судовому засіданні та наданою до суду копією свідоцтва про смерть. Наведений факт позбавив суд можливості допустити до участі в судовому засіданні апеляційної інстанції адвоката Дмитрашко Д.В., який раніше представляв інтереси позивача у цій справі та згідно наданого ним ордеру представляє інтереси дружини померлого позивача - ОСОБА_4, яку у суду також відсутні підстави допустити до участі в судовому засіданні у зв'язку з відсутністю документів, якими б було підтверджено про її статус спадкоємця.

За вказаних обставин судова колегія визнала за можливе судова колегія визнала за можливе розглянути дану справу за відсутності представників вищевказаних сторін у справі

Заслухавши пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального права до спірних правовідносин в межах апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 згідно довідки від 15.05.2015 № був взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за адресою проживання разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 у АДРЕСА_1

З травня 2015 р позивач отримував раніше призначену йому пенсію за віком перебуваючи на обліку в Центральному об'єднаному Управлінні пенсійного фонду України м. Запоріжжя, а раніше призначену йому у зв'язку із втратою професійної працездатності 50% та 3 групи інвалідності щомісячну страхову виплату позивач отримував перебуваючи на обліку в відділені Фонду соціального страхування України у Запорізькій області.

20.11.2017 начальником управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району було прийнято рішення про скасування виданої раніше довідки внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 № від 15.05.2015, і підставою для її скасування стала інформація Державної прикордонної служби України Головного центру обробки спеціальної інформації, відповідно якої ОСОБА_1 перетнув пункт пропуску Бугас 15.03.2017 року о 17-40 год. з відміткою «виїзд», але інформація про повернення відсутня, що для керівника Управління соціального захисту населення слугувало підставою вважати про повернення ОСОБА_1 до покинутого місця проживання на окупованій території України, а також рішення комісії № 44 від 09.11.2017 р. про скасування довідки.

На підставі зазначеної інформації 23.11.2017 року комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району також було прийнято рішення № 46 про припинення пенсійних виплат ОСОБА_1, у зв'язку із скасуванням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, і рішенням № 48 від 07.12.2017 р. про припинення позивачу і його дружині виплати адресної допомоги на проживання як внутрішньо переміщеним особам.

Після отримання відділенням Фонду соціального страхування України у Запорізької області протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.11.2017 № 46, позивачу на підставі постанови Вознесенівського відділення № 0801/21607/21607/25 від 07.12.2017 було припинено страхові виплати через скасування довідки внутрішньо переміщеної особи № від 15.05.2015.

Внаслідок позбавлення позивача усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг, які здійснюються внутрішньо переміщеним особам за місцем перебування таких осіб на обліку та на підставі виданої згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи довідки, а також позбавлення позивача азом з тим і права на отримання раніше призначеної йому пенсії за віком і щомісячних страхових виплат, призначених довічно у зв'язку із втратою професійної працездатності 50% та 3 групи інвалідності, ОСОБА_1 протягом з листопада 2017 року по липень 2018 року неодноразово звертався до відповідачів по справі з заявами та поясненнями, доводячи безпідставність прийнятих ними рішень і незаконність позбавлення його коштів для існування.

Проте, жодний із залучених у цій справі відповідач, не відновив порушені права відразу і повному обсязі незважаючи на документальне підтвердження ОСОБА_1 недійсності інформації про його перебування на тимчасово непідконтрольній території України більше ніж 60 днів поспіль, що саме і стало підставою для звернення позивача за судовим захистом його порушених права.

Так, під час вирішення спору у цій справі по суті, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно даних Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, наведених в листах центру за № 184/К-18123 від 03.01.2018 та № 184/К-3890, К-3984 від 29.03.2018 р., ОСОБА_1 виїзжав за лінію розмежування: 15.03.2017 о 17:40 г. у пункту пропуску «Бугас» та 10.10.2017 о 14:18 г. у пункті пропуску «Курахове», і повернувся на підконтрольну владі України територію 24.10.2017 о 11:34 г. у пункті пропуску «Курахове».

Вказані дані об'єктивно свідчить про відсутність інформації Держприкордонслужби щодо перетину позивача у зворотному напрямку після виїзду 15.03.2017 за лінію розмежування, тому не можуть приймаються як належний та допустимий доказ щодо тривалої відсутності Позивача за лінією розмежування.

Крім того, судом встановлено, що в період з 15.03.2017 по 28.03.2017, тобто 13 (тринадцять) календарних днів, позивач був відсутній за адресою тимчасового місця проживання по АДРЕСА_2, за сімейними обставинами, а до цього та після цього проживав і проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою, виданою завідувачем готелю АХО «Наше місто» Кулієвим Р.О.

Факт проживання ОСОБА_1 за адресою тимчасового місця проживання у м.Запоріжжі підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, складеного 10.05.2017 соціальним інспектором управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району Журба Г.М., в присутності позивача та ОСОБА_5, що підтверджує неможливість перебування позивача на непідконтрольній владі України території понад 60 днів після його виїзду 15.03.2017 за лінію розмежування, але не було враховано керівником управління соціального захисту населення та іншими відповідачами по справі під час прийняття незаконних рішень про припинення позивачу всіх соціальних, пенсійних та страхових виплат

Підтвердженням того, що позивач знаходився за адресою тимчасового місця проживання є долучені до матеріалів справи: направлення сімейного лікаря Єгорової І.Ю. від 03.04.2017 на проходжння обстеження у КУ «Запорізька міська клінічна лікарня № 10», інформація у Журналі запису рентгенологічних досліджень, МРТ (форма 050/о), медичні довідки та лист Головного лікаря КУ «Запорізька міська клінічна лікарня № 10» Мотовиця Н.Я., лист Головного лікаря КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» Глотової Т.О. від 02.02.2018 р. № 01-8/217, що у сукупності свідчить по те, що позивач виїхавши 15.03.2017 за лінію розмежування, повернувся 28.03.2017 до тимчасового місця проживання у м. Запоріжжя та проходив лікування і відвідував лікарів.

За наведених вище обставин, суд першої інстанції спираючись на положення ст.7, ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», пп.2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 року (далі - Порядок № 365), п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Порядок № 637), Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 (далі - Порядок № 509), ст.46 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а також з огляду на положення ст.19, ст.22, ст.24, ст.46, ст.92 Конституції України - суд першої інстанції обґрунтовано визнав дії відповідачів по справі у цій справі протиправними та про необхідність захисту позивача у визначений ним спосіб, оскільки його порушені права у повному обсязі відновлені не були, а факт видачі позивачу 01.12.2017 року нової довідки за № 7640 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, не свідчить про те, що оскаржуване рішення начальника управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 20.11.2017 про скасування довідки внутрішньо переміщеної особи було скасоване і можливість спірних ситуацій в подальшому не виключається з огляду на формальний і безвідповідальний підхід відповідачів по справі до виконання покладених на них обов'язків.

Судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, проте з урахуванням доводів апеляційної скарги Запорізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області та оспорювання вказаним відповідачем права ОСОБА_1 на постійне щомісячне отримання страхових виплат незважаючи на чинність чи скасування довідки ВПО, а також з урахуванням беззаперечного підтвердження права позивача на щомісячне отримання страхових грошових сум як особі, яка втратила працездатність внаслідок професійного захворювання, у зв'язку з чим йому довічно було встановлено інвалідність та як застрахованій особі державою гарантовано забезпечення виплати вказаної страхової виплати, судова колегія вважає за необхідне додатково наголосити більш детально на положеннях чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини.

Так, прямим та основним нормативним актом для спірних у цій справі правовідносин є Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 р № 1105-XIV зі змінами (далі - Закон № 1105-XIV), який за місцем в ієрархічній структурі має більшу юридичну силу у сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян в Україні та відповідно є пріоритетним у застосуванні до правовідносин, що виникають при виплаті раніше призначених щомісячних страхових виплат особам, які втратили працездатність внаслідок професійного захворювання.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 1105-XIV, законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів, і відповідно, відповідач по справі зобов'язаний провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду (ч.3 ст.8 Закону № 1105-XIV).

При цьому, відповідач по справі зобов'язаний пам'ятати, що основними завданнями Фонду та його робочих органів є: реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування та надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону (п.1,2 ч.1 ст.9 Закону № 1105-XIV).

Згідно змісту ст.36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку (ч.1 ст.36), а щомісячна страхова виплата включена до наведеного у ч.7 ст.36 цього Закону переліку страхових виплат, як виплата втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, яка застрахованій особі проводяться Фондом протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв'язку із страховим випадком (ч.5 ст.47 Закону № 1105-XIV). При цьому, інформація про право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки зазначаються в Рішенні Фонду оформленому постановою (ст.44 Закону № 1105-XIV), а припинення страхових виплат може відбуватися лише у передбачених ч.1 ст.46 Закону № 1105-XIV.

При цьому, припинення страхових виплат у розумінні ст.46 Закону № 1105-XIV як позбавлення особи права на їх отримання на майбутнє визначено лише у двох випадках: якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості (п.3) і якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми (п.4), а в інших передбачених ч.1 ст.46 Закону № 1105-XIV випадках страхові виплати припиняються лише на певний чітко визначений законодавцем період: на весь час проживання потерпілого за кордоном… (п.1); на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови…(п.2); ухилення від медичної чи професійної реабілітації або не виконання правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушення правила поведінки та встановленого для нього режиму, що перешкоджає одужанню (п.5), що цілком підтверджується змістом ст.48 Закону № 1105-XIV «Страхові виплати у разі перебування особи, яка їх одержує, в особливих умовах» та ст.47 Закону № 1105-XIV, якою проголошено, що: виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням (ч.4); страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв'язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (п.5); страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв'язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров'я (ч.6); якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці" (ч.7); належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини (ч.10).

Виходячи з аналізу наведених приписів ч.1 ст.46, а також положень ч.4-10 ст.47, ч.5 ст.48, ст.49 Закону № 1105-XIV, протиправність дій відповідача по цій справі, як в частині припинення страхових виплат ОСОБА_1. так і відмови у відновлені страхових виплат при зверненні останнього з такою вимогою у зв'язку з можливістю повторного призначення страхових виплат лише через шість місяців після припинення і виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення і про можливість виплати позивачу донарахованих щомісячних страхових виплат за період з 01 грудня 2017 року по 31 березня 2018 року лише після визначення КМУ окремого порядку - свідчать про безпідставне та незаконне позбавлення ОСОБА_1 права на отримання належних йому грошових сум страхових виплат, які в розуміння рішень Європейського суду по захисту прав людини є власністю ОСОБА_1

Також дії відповідача у спірному по цій справі випадку свідчать про грубе порушення ним положень частини першої статті 46 Конституції України якою гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, і це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними, та ч.1 ст.64 Конституції України якою визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України, що відповідно потребує втручання Фонду соціального страхування України, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням в Україні від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом, зокрема згідно п.3.2.12. Статуту - здійснювати заходи з підготовки та підвищення кваліфікації працівників, які забезпечують діяльність Фонду.

Звертає на себе увагу також безпідставність посилання представника відповідача в судовому засіданні на п.3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-XIV, оскільки вказаною нормою передбачено визначення Кабінетом Міністрів України особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселились з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації), а не тимчасово переміщеним особам, яким внаслідок втрати працездатності у зв'язку із страховим випадком раніше була призначена, нараховувалася та виплачувалася страхова виплата.

Помилкове ототожнення відповідачем «страхових виплат», які виплачуються застрахованій особі Фондом щомісячно як компенсацію втраченого заробітку або відповідної його частини у разі настання страхового випадку (ч.1 ч.7 ст.36 Закону № 1105-XIV) протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв'язку із страховим випадком (ч.5 ст.47 Закону № 1105-XIV) із згаданими у п.3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-XIV «видами матеріального забезпечення та соціальних послуг» до яких згідно ст.20 цього Закону віднесено: 1) допомогу з тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною); 2) допомогу з вагітності та пологів; 3) допомогу при народженні дитини; 4) допомогу на період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 5) допомогу на поховання (крім поховання пенсіонерів, безро бітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); 6) забезпечення оздоровчих заходів (оплата путівок на сана торно-курортне лікування застрахованим особам та членам їхніх сімей, до дитячих оздоровчих закладів, утримання санаторіїв-профілакторіїв, надання соціальних послуг у позашкільній ро боті з дітьми) - на думку колегії суддів лише підтверджує необхідність втручання Фонду, який саме відповідно до п.3.3. Статуту несе відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам, внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг, передбачених Законом.

У даному спірному випадку апелянт ігноруючи приписи Конституції та закону України, в яких закріплено право застрахованих осіб на безперервне одержання раніше призначених страхових виплат, визнав за можливе застосувати до спірних правовідносин підзаконний нормативний акт, яким регулюється порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат, які на законодавчому рівні визначені як грошові виплати особам, які опинилися в складних соціальних обставинах та потребують допомоги держави, за наявності підстав визначених законодавством, або соціальні пільги та виплати, які надаються працівникам на лікування, відпочинок, проїзд, працевлаштування (без соціальної допомоги у разі безробіття), страхові внески на добровільне медичне страхування, за договорами особистого, майнового та іншого страхування на користь працівника, компенсація плати за утримання дітей в дошкільних установах, вихідна допомога та сума на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, скорочення працівників та ін., що не є тотожним «страховим виплатам», які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку (ст.36 Закону № 1105-XIV) та які мають інше джерело фінансування ніж «соціальні виплати».

Про безпідставність дій апелянта по припиненню виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової суми компенсації втраченого заробітку внаслідок втрати професійної працездатності (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03), з обґрунтуванням свого рішення в суді положеннями ч.2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016 - свідчить зміст вказаної норми, в якій по-перше йдеться про припинення «соціальних виплат», а не «страхових виплат», і по-друге вказано про припинення у разі скасування довідки внутрішньо перемішеної особи не з будь-яких підстав, а тільки з визначених ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо перемішених осіб» № 1706-VII, яка містить вичерпний перелік підстав: 1) подання заяви про відмову від довідки; 2) скоєння злочину (з переліченою кваліфікацією); 3) повернення до покинутого місця постійного проживання; 4) виїзду на постійне місце проживання за кордон; 5) подання завідомо недостовірних відомостей, що у спірному випадку по справі № 185/3733/17 не вчинялося з боку гр. ОСОБА_1

За наведених вище обставин та виходячи з положень ст.14 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" якою чітко визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, як і інші громадяни України, судова колегія визнає за необхідне залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги відповідача та залишити без змін рішення суду першої інстанції у цій справі.

Одночасно, судова колегія звертає увагу на необхідність дотримання Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області, та попереджає, що у разі ігнорування рішення стосовно зацікавленими особами може бути ініційовано питання про відповідальність посадових осіб, винних в порушенні конституційних прав громадян України

Керуючись ст.ст. 242, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2018 року - залишити без змін

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов