Справа № 620/135/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року Чернігів Справа № 620/135/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доВійськової частини НОМЕР_1
провизнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо непроведення повного розрахунку при звільненні;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.12.2017 по 27.12.2018 в сумі 183 180,24 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що наказом командира військової частини від 20.12.2017 № 165 його виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення. Однак, відповідачем проведено остаточний розрахунок при звільненні лише 27.12.2018, коли перерахувала заробітну плату в сумі 11290,64 грн. Таким чином, позивач вважає, що відповідач діяв в порушення вимог чинного законодавства, оскільки не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Таким чином, у разі, якщо військовослужбовцю в день звільнення не сплачені всі належні від підприємства суми, відповідно до вимог ст. 117 Кодексу законів про працю України на його користь підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку за рахунок роботодавця.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити, оскільки з позивачем проведено повний розрахунок у відповідності до чинного законодавства. Посилання позивача на застосування до спірних правовідносин норм трудового законодавства свідчить про порушення норм матеріального права, оскільки передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню, не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Позивачем надано відповідь на відзив, в якій останній зазначає, що в даному випадку застосуванню підлягають саме норми трудового законодавства, оскільки нормами спеціального не врегульовано спірні правовідносини. Крім того, зазначає, що рішенням суду встановлено протиправність невиплати індексації грошового забезпечення позивачу, яка, в розумінні Закону України «Про оплату праці» є заробітною платою (грошовим забезпеченням).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України по особовому складу від 12.12.2017 № 483 позивача звільнено з військової служби у зв`язку закінченням строку контракту, а наказом командира військової частини від 20.12.2017 № 165 позивача виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та знято з усіх видів забезпечення (а.с. 14, 15).

В зв`язку з тим, що нарахування грошового забезпечення відповідачем проводилося не в повному обсязі, зокрема з січня 2016 року по 20 грудня 2017 року індексація грошового забезпечення військовою частиною не виплачувалась, позивач в березні 2018 року звернувся до суду та рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.05.2018, яке набрало законної сили 07.12.2018 позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з військової частини НОМЕР_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 20.12.2018.

На виконання вказаного рішення суду 27.01.2018 позивачу перераховано індексацію грошового забезпечення.

Таким чином, позивач вважає, що оскільки повний розрахунок при звільненні з ним проведено лише 27.12.2018 це є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вважаючи, що військовою частиною порушено права та законні інтереси, позивач звернувся до суду за їх захистом з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення № 114), що визначає порядок проходження служби, а також права і обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, до яких належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ та яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

При цьому Положенням № 114 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника з органів внутрішніх справ.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З огляду на матеріали справи ОСОБА_1 звільнено з військової служби з 20 грудня 2017 року та виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 і знято з усіх видів забезпечення.

Однак позивач, вважаючи, що остаточний розрахунок проведено не в повному обсязі, звертався до суду з позовом.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

При цьому стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин суд вважає, що за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 27.06.2018 у справі №810/1543/17.

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Дата складення повного рішення суду - 12.03.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб