Справа № 500/2495/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

07 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1908/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -ОСОБА_1
суддів -ОСОБА_2
ОСОБА_3
перевіривши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Тернопільводоканал" на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року у справі № 500/2495/18 за адміністративним позовом Комунального підприємства "Тернопільводоканал" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою судді Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2019 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв'язку з невідповідністю апеляційної скарги вимогам частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: подано апеляційну скаргу з пропуском на апеляційне оскарження та надано десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення виявлених недоліків.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення із штриховим ідентифікатором № 756 вручено скаржнику 22.02.2019.

Проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження з огляду на наступне.

На виконання вимог вказаної ухвали у встановлений судом строк, скаржником заявлено до суду клопотання, у якому, покликаючись на те, що закінчення виконавчого провадження позбавляє права КП "Тернопільводоканал" як стягувача на повторне предявлення виконавчих листів до виконання і як наслідок позбавлення права на судовий захист передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою якого є право на виконання судового рішення рішення ЄСПЛ у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року. Також особливість даної справи полягає у тому, що для виконання рішення суду, на підставі яких були винесені оскаржувані постанови, які були предметом оскарження в суді першої інстанції вживало числених заходів, звертаючись до правоохоронних органів, так до боржника, які в телефонному режимі обіцяли виконати рішення суду, а тому оскільки боржник обіцяв добровільно виконати рішення суду, тому маючи на меті отримати позитивний результат від обіцянок зі сторони боржника самостійно виконати рішення суду, стало причиною своєчасного неподання апеляційної скарги у десятиденний строк.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно частини 1 статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п'ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов'язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов'язані з непереборними та об'єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями можуть скористатися правом їх оскарження у апеляційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк. При цьому усі учасники судового процесу рівні перед законом і судом.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Крім того, колегією суддів враховано, що на спірні правовідносини поширюються особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, визначені статтею 287 КАС України, відповідно до вимог частини 6 якої апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

А тому ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.02.2019 залишаючи без руху апеляційну скаргу скаржнику вказувалось, що згідно частини 1 статті 272 КАС України судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. А положеннями частини 6 статті 7 КАС України встановлено, що у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування, отже апеляційним судом вчинено дії на підставі статті 298 КАС України. Оскаржене судове рішення проголошено 28.12.2018 та складено 28.12.2018 та представник скаржника ОСОБА_4 отримав 28.12.2018 про, що свідчить його підпис наявний в матеріалах справи, а апеляційна скарга подана до суду першої інстанції 28.01.2019.

Закріплений у статті 6 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходив з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» від 06.10.2015 суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є обмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Вказане підтверджується постановою Верховного Суду від 14 лютого 2019 року справа №826/15730/17 адміністративне провадження №К/9901/48822/18, який зазначає, що частин 1 та 6 статті 287 КАС України встановлено спеціальний строк на апеляційне оскарження рішень судів у справах щодо рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, який складає 10 днів з дня проголошення такого рішення, також що у розумінні КАС України поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть вважатись ті обставини, які були об'єктивно непереборними та жодним чином не залежали від волевиявлення особи, яка подає апеляційну скаргу, що знаходить підтвердження наданими суду доказами.

Відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами, а вказані скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не свідчать про наявність таких обставин, а є не підтвердженими та які б перешкоджали йому своєчасно оскаржити судове рішення в порядку, встановленому процесуальним законом, заявлені у клопотанні причини пропуску строку на апеляційне оскарження слід визнати неповажними, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 299 КАС України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 287, 299, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Комунального підприємства "Тернопільводоканал" про поновлення строку на оскарження рішення - відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Тернопільводоканал" на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року у справі № 500/2495/18 за адміністративним позовом Комунального підприємства "Тернопільводоканал" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3