Справа № 202/1012/19
Суддя: Марченко Н. Ю.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 202/1012/19
Провадження № 2-а/202/39/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючої судді Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Дівіндір Н.М., позивача ОСОБА_1, його представника - адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду, позивач ОСОБА_1 просить визнати дії інспектора взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 щодо винесення 02.02.2019 року постанови серії АР № 823385 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП протиправними, скасувати зазначену постанову, провадження у справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2019 року інспектором взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 його, ОСОБА_1, було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП за порушення вимог пункту 11.9 Правил дорожнього руху, а саме, що він 08.12.2018 року о 16 год. 40 хв. на перехресті вул. Шмідта та вул. Боброва у м. Дніпрі рухався по трамвайній колії зустрічного напрямку. Між тим, будь-яких доказів до постанови до додано. В той час як з метою уникнення дорожньо-транспортної пригоди він здійснив відворот рульового керма вліво у бік зустрічної трамвайної колії, внаслідок чого його дії не є адміністративним правопорушенням. Протокол про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення не складався. Незважаючи на його клопотання, справа була розглянута за відсутності адвоката, чим порушеного його права, передбачені ст. 268 КУпАП. Крім того, вказує, що винесення постанови на місці вчинення правопорушення є неправомірним. Також зазначає, що частиною 1 статті 122 КУпАП не передбачено адміністративної відповідальності за виїзд на трамвайні колії зустрічного напрямку. Викладене, на думку позивача, свідчить про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 адміністративний позов підтримали.

Відповідач - інспектор взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений, свого відзиву на позовну заяву не надав, у зв'язку з чим суд вирішує адміністративну справу у його відсутність.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову за наступних підстав:

Судом встановлено, що 2 лютого 2019 року інспектором взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 була винесена постанова серії АР № 823385, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Згідно з цією постановою 8 грудня 2018 року о 16 год. 40 хв. ОСОБА_1 на перехресті вул. Шмідта та вул. Боброва у м. Дніпрі, керуючи автомобілем НОМЕР_1, їхав по трамвайній колії зустрічного напрямку, чим порушив вимоги пункту 11.9 Правил дорожнього руху.

За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про адміністративне правопорушення, вимоги до якого встановлені статтею 256 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 257 цього Кодексу протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема, процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

З 8 серпня 2015 року вказану статтю доповнено частиною 2, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376.

Згідно з п. 3 зазначеної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до частини 5 статті 258 КУпАП, якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

Тобто, орган поліції у випадку незгоди особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, зобов'язаний скласти протокол про адміністративне правопорушення.

Однак судом встановлено, що протокол у справі про адміністративне правопорушення не складався. В той час як позивач заперечує проти застосування до нього адміністративного стягнення та посилається на відсутність доказів його вини.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Позивач у суді заперечував факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Між тим, жодних доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статі 122 КУпАП, відповідач суду не надав.

При цьому в ухвалі про відкриття провадження у справі суд зобов'язував відповідача надати матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а також відповідачу пропонувалося подати відзив на позовну заяву та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Отже, доводи відповідача про порушення позивачем 8 грудня 2018 року вимог пункту 11.9 Правил дорожнього руху та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 122 КУпАП, об'єктивно не підтверджені.

Відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету ОСОБА_4 Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки належні та допустимі докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що з ОСОБА_1, який знаходився за кермом, рухалися в напрямку руху транспорта, автомобіль "Ауді", який рухався з ними у попутному напрямку, різко почав здійснювати маневр повороту ліворуч, у зв'язку з чим ОСОБА_1 був змушений з метою уникнути зіткнення, вивернути на зустрічну трамвайну смугу.

Більш того, в судовому засіданні встановлено, що постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Як вбачається зі змісту зазначеної постанови, автомобіль "ВАЗ-2104" під керуванням ОСОБА_1 винесло на зустрічну трамвайну колію під час намагання уникнути зіткнення з автомобілем "Ауді", який почав здійснювати поворот ліворуч.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що в діях позивача ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, у зв'язку з чим постанова поліцейського, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, не може вважатися правомірною.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення субєкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, постанову від 2 лютого 2019 року серії АР № 823385 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності необхідно скасувати, а справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Разом із тим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання дій відповідача щодо винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправними, оскільки протиправними вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції відповідного органу чи посадової особи, а відповідач при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення діяв як посадова особа на підставі наданих йому законом повноважень.

Крім того, правове значення для позивача в даному випадку мають не дії, а саме рішення відповідача, яке прийняте за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення та яким його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Отже, адміністративний позов необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 243-246, 268 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) до інспектора взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 (місцезнаходження: місто Дніпро, пл. Троїцька, 2а) про визнання дій протиправними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 серії АР № 823385 від 2 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 КУпАП закрити за відсутності в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: Н. Ю. Марченко