Справа № 805/4133/17-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року

Київ

справа № 805/4133/17-а

провадження № К/9901/57661/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу

за позовом заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, ухвалене у складі головуючого судді Лазарєва В. В., та на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Шишова О. О. (головуючий), Сіваченка І. В., Гаврищук Т. Г.

І. Обставини справи

1. У листопаді 2018 року заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області (прокурор) в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1, відповідач), у якому просив стягнути заборгованість зі сплати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 5661,55 гривень, що еквівалентно 196,65 євро.

2. Позов обґрунтований тим, що 14 квітня 2017 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області, на території 620 км а/д М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме габаритно-ваговий контроль вантажного транспортного засобу марки FAW, модель СА3252, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_1 При проведенні перевірки посадовими особами проведено зважування транспортного засобу та встановлено його масу 36150 тон, осьове навантаження 7400, 13850 та 14900 тон, про що складено акт № 20154 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю. На підставі акту та довідки складено розрахунок від 14 квітня 2017 року №АПВ 20154 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нарахована плата за проїзд у розмірі 196,65 євро, що згідно з даними НБУ станом на 14 квітня 2017 року еквівалентно 5661,55 гривень. 12 червня 2017 року позивачем на адресу відповідача надіслано повідомлення про заборгованість у розмірі 5661,55 гривень, який відповідач отримав 22 червня 2017 року, однак зазначену суму до теперішнього часу не сплатив. У зв'язку з несплатою відповідачем на час подання позову плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом в сумі 5661,55 гривень, прокурор просить стягнути зазначену суму в судовому порядку.

3. Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 28 лютого 2018 року, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2018 року, позов задовольнив і стягнув з ОСОБА_1 на користь Державної служби України з безпеки на транспорті заборгованість з плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у розмірі 5661,55 гривень, що еквівалентно 196,65 євро, відповідно до курсу, встановленого Національним банком України станом на 14 квітня 2017 року, в дохід Державного бюджету України.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. 14 квітня 2017 року співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області, на території 620 км а/д М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме габаритно-ваговий контроль вантажного транспортного засобу марки FAW, модель СА3252, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, власником якого є відповідач.

5. При перевірці посадовими особами проведено зважування транспортного засобу та встановлено його масу 36150 тонн, осьове навантаження 7400, 13850 та 14900 тон. За результатами проведеної перевірки складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт № 20154 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 14 квітня 2017 року, на підставі яких проведено розрахунок до акту (додаток № 2 АПВ 20154 від 14 квітня 2017 року плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування та нараховано плату за проїзд у розмірі 196,65 євро., що згідно з даними НБУ станом на 14 квітня 2017 року еквівалентно 5661,55 гривень.

6. 12 червня 2017 року позивачем на адресу ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про заборгованість, згідно якого повідомляється відповідача про необхідність внести вищевказану плату у розмірі 5661,55 гривень.

7. Зважаючи на несплату відповідачем плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування в добровільному порядку, прокурор в інтересах держави звернувся до суду із цим позовом.

ІІІ. Провадження у суді касаційної інстанції

8. Не погоджуючись із ухваленими у цій справі судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати ці рішення та ухвалити рішення про відмову в позові.

9. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 19 жовтня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2017 року.

10. Прокурор подав відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність останньої, просить залишити оскаржувані рішення без змін.

ІV. Оцінка Верховного Суду

11. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, позицію якого підтримав апеляційний суд, дійшов висновку про те, що відповідач обтяжений обов'язком здійснити оплату за розрахунком Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області року, а вимога прокурора про стягнення такої суми є обґрунтованою.

12. При цьому суди виходили з того, що цю справу належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

13. Вирішуючи питання щодо можливості розгляду цієї справи в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів зазначає таке.

14. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

15. Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №№ 29458/04 та 29465/04) зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

16. Згідно з частиною першою статті 2 КАС України (тут і надалі наводиться у редакції, яка була чинна на час звернення до суду з цим позовом й ухвалення оскаржуваних судових рішень) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

17. Частиною другою статті 4 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

18. Спором адміністративної юрисдикції в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

19. За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

20. Вжитий у вказаній нормі процесуального закону термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС України).

21. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

22. Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинної редакції КАС України, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб'єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.

23. Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Укртрансбезпеку, реорганізувавши шляхом злиття Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті.

24. Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, установлено, що Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

25. Згідно з підпунктами 15, 27 пункту 5 зазначеного Положення Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань здійснює: габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.

26. З наведеного вбачається, що Укртрансбезпека та її територіальні органи виконують функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та нараховують відповідну плату за перевищення нормативів допустимої ваги транспортного засобу.

27. Отже, нормами чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю.

28. Втім, повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати.

29. При цьому за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

30. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

31. Водночас відповідно до частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

32. У цій нормі процесуального права наведено вичерпний перелік випадків, у яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень. До компетенції адміністративних судів належать спори за зверненням суб'єкта владних повноважень, у яких одночасно можуть бути відповідачами фізичні особи, в чітко визначених законами України випадках.

33. Ані Конституцією України, ані законами України Укртрансбезпеку чи прокурора в інтересах держави (в особі Укртрансбезпеки) не наділено повноваженням звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення грошових коштів за проїзд транспортного засобу з перевищенням нормативних вагових параметрів.

34. Крім того, за змістом частини другої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

35. Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, у тому числі й на користь держави) носять приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

36. Аналіз наведеного правового врегулювання та суб'єктний склад сторін у цій справі свідчить про те, що спір про стягнення плати за проїзд великовагового транспорту автомобільними дорогами загального користування в дохід Державного бюджету України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а пов'язаний із вирішенням питання щодо стягнення коштів.

37. Однак, суди першої й апеляційної інстанцій указаного не врахували та помилково розглянули цю справу в порядку адміністративного судочинства.

38. За правилом пункту 1 частини першої статті 238 КАС України у чинній редакції суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

39. Відповідно до частини першої статті 354 КАС України в цій же редакції суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги

40. Таким чином, оскільки цю справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій підлягають скасуванню як такі, що ухвалені з порушенням вимог процесуального закону щодо правил юрисдикції адміністративних судів, а провадження в адміністративній справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

41. Зважаючи на відсутність відповідної заяви, питання про поворот виконання судового рішення в порядку статті 380 КАС України не вирішується.

42. Під час касаційного розгляду враховано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 6 червня 2018 року у справі № 820/1203/17.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 354, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2018 року у справі № 805/4133/17-а скасувати.

3. Провадження в адміністративній справі 805/4133/17-а за позовом заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості закрити.

4. Роз'яснити заступникові керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 2 Донецької області та Державній службі України з безпеки на транспорті, що справи у спорах про стягнення з фізичних осіб у дохід Державного бюджету України плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий М. І. Смокович

Судді В. М. Бевзенко

Н. А. Данилевич