Справа № 811/1179/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2019 року м. Дніпросправа № 811/1179/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

за участю:

представника відповідача: Бебік Г.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 року (суддя суду першої інстанції Брегей Р.І.), прийняте в порядку спрощеного позовного провадження в м. Кропивницькому, у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, третя особа: державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення витрат на лікування, -

в с т а н о в и в :

10.04.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: стягнути з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_2 137287 грн., компенсацію витрат на лікування професійного захворювання.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що в 2004 році ДУ «Український НДІ промислової медицини» було складено акт №09 від 19.03.2004 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача за формою П-4. Вказаним актом встановлено, що професійні захворювання позивача у вигляді пильового бронхіту першого ступеня із бронхообструктивним синдромом, емфізема легень першого-другого ступеня виникли за обставин тривалого терміну праці під впливом шкідливих факторів на Смолінській шахті ДП «СхідГЗК» за професією майстер гірничий. 02.06.2004 року Кіровоградським обласним бюро медико-соціальної експертизи позивачу було встановлено 30% втрати працездатності безстроково. З цього часу позивача взято на облік та йому призначено страхові виплати згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». 21.02.2006 року Кіровоградським обласним бюро медико-соціальної експертизи було встановлено 50% втрати працездатності та третю групу інвалідності безстроково. 17.10.2016 року у позивача було виявлено злоякісне новоутворення голосової щілини, рак гортані. В період з 26.10.2016 року по 31.12.2016 року позивач проходив курс обстеження та променевого лікування у Компанії «Адоніс» Кібер Клініка Спиженко». Кошти за отримані медичні послуги оплачені позивачем. 16.11.2016 року позивачу було проведено оперативне лікування в ДУ «Інститут отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка НАМН України» та 01.03.2017 року було видано консультативний висновок. ЛЕК ДУ «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор'єва Національної академії наук України» було надано медичний висновок від 30.08.2017 року №7 згідно якого рак гортані Т2N0M0 ст.ІІ кл.гр.2 є захворювання професійне. 14.09.2017 року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, який було затверджено Управлінням Держпраці у Кіровоградській області. 18.10.2017 року висновком Кіровоградського обласного МСЕК позивачу було встановлено 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності безстроково. 20.10.2017 року позивач звернувся до відділення Фонду із заявою про відшкодування витрат на лікування професійного захворювання, листом від 25.10.2017 року позивачу було відмовлено у відшкодування витрат на лікування з посиланням на те, що медичне лікування позивач проходив ще до складання акту розслідування професійного захворювання. Позивач вважає таку відмову необґрунтованою, оскільки він має право на відшкодування витрат на медичне лікування в силу Закону як особа, яка має професійне захворювання, що підтверджено належним чином складеними документами.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено із виходом за межі позовних вимог: визнано протиправним та скасовано рішення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 25.10.2017 року, яким позивачу відмовлено у відшкодуванні витрат на лікування; стягнуто з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Кіровоградській області на користь позивача витрати на лікування у сумі 137287 грн..

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно розтлумачено приписи ч. 6 ст. 47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», а саме суд дійшов висновку, що законодавець встановив обов'язок сплати страхових виплат за минулий час за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв'язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров'я. Такі висновки суду суперечать документам наявним у матеріалах справи, зокрема, виписці з акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги та акту розслідування причин виникнення професійного захворювання. Також, відповідач зазначає, що відшкодування витрат на лікування можливе лише при наявності акту за формою П-4 та висновку МСЕК. На момент проведення лікування у ОСОБА_2 не було підтвердження факту професійного захворювання та відповідно акт за формою П-4 не складався, відтак відсутніми є підстави для відшкодування позивачу витрат на медичну допомогу. Також, відповідач вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо можливості виходу за межі позовних вимог та скасування рішення відповідача від 25.10.2017 року, яким позивачу відмовлено у відшкодуванні витрат на лікування, оскільки 25.10.2017 року відповідачем не приймалось жодного рішення, а лист Маловисківського відділення Фонду не є рішенням про відмову у відшкодуванні витрат на медичну допомогу в розумінні Закону.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він із посилання на доводи адміністративного позову просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також, позивач зазначає, що лист Маловиськівського відділення Фонду від 25.10.2017 року є рішенням суб'єкта владних повноважень про відмову у відшкодуванні витрат на медичну допомогу. Це рішення було оскаржено позивачем до Управління Фонду виконавчої дирекції Фонду, та за наслідками розгляду скарги рішення від 25.10.2017 року залишено без змін. Також, на думку позивача, безпідставними є посилання відповідача на відсутність висновку ЛКК закладу охорони здоров'я, що позивач направлявся в інші спеціалізовані медичні заклади та потребує лікування, оскільки в матеріалах справи є п'ять висновків ЛКК різних закладів охорони здоров'я, в яких підтверджено діагноз позивача та підтверджена потреба у лікуванні з жовтня 2016 року.

Від третьої особи на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. Третя особа зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість виходу за межі позовних вимог у даній справі, оскільки Фонд, відмовляючи у виплаті позивачу страхових виплат, надав відповідь у формі листа, чим порушив вимоги Закону та як наслідок права позивача. Також, третя особа зазначає, що оскільки актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.09.2017 року підтверджено, що захворювання є професійним, а потреба у лікуванні в ЛПЗ в т.ч. оперативне втручання, визначено актом МСЕК від 18.10.2017 року, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Від третьої особи на адресу суду також надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Від відповідача на адресу суду надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що фінансування витрат на лікування здійснюється за прямими наслідками страхового випадку дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду відповідно до укладених договорів із закладами охорони здоров'я державної та/або комунальної власності за рахунок коштів Фонду. У разі, якщо заклад охорони здоров'я, з яким укладено договір, не взмозі самостійно забезпечити цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілих, укладення договорів здійснюється із закладами охорони здоров'я іншої форми власності. Під час розгляду справи судом встановлено, що 17 жовтня 2016 року у зв'язку з погіршенням стану здоров'я позивач звернувся за медичною допомогою до філії «Медичний центр «Кібер Клініка Спіженка» ТОВ «Компанія Адоніс», де йому надавалась медична допомога в період з 02 листопада по 30 грудня 2016 року. Доказів того, що ОСОБА_2 було направлено до закладів охорони здоров'я державної або комунальної власності з якими укладено договори та які не в змозі забезпечити цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого в матеріалах справи немає. Таким чином, позивач проходив лікування у філії «Медичний центр «Кібер Клініка Спіженка» ТОВ «Компанія Адоніс» за власним бажанням без направлення закладу охорони здоров'я.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Також, під час судового засідання позивачем було подано заяву про стягнення з відповідача витрат на проїзд у розмірі 1200 грн. сплачених за дизельне пальне. На підтвердження вказаних витрат до заяви додано фіскальний чек.

Розглянувши зазначену заяву, дослідивши долучений до неї доказ, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 2 ст. 132 КАС України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати: сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 КАС України, витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Відповідно ч. 3 ст. 315 КАС України, граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 р. № 155) затверджено граничний розмір компенсації витрат сторін та їх представників, пов'язаних із переїздом до іншого населеного пункту не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження, які становлять 0,1 розміру МЗП, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день - 417.30 грн.

Як видно із заяви позивача він просить суд стягнути з відповідача 1200 грн. - витрати на оплату дизпалива як витрати сторони на проїзд з Кіровоградської області до м. Дніпро.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що витрати на придбання дизельного пального та фіскальний чек на підтвердження здійснення такого придбання не можуть беззаперечно свідчити, що оплата дизпалива дійсно пов'язана із прибуттям сторін до місця розгляду справи. Більш того, заявлені до відшкодування витрати на прибуття до суду не відповідають граничному розміру компенсації за судовим рішення витрат сторін та їх представників, пов'язані із прибуття до суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції відмовляє позивачу у відшкодуванні заявлених витрат у розмірі 1200 грн. за рахунок відповідача у справі.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзовів на апеляційну скаргу, заперечення на відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Маловисківському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області та отримує страхові виплати з 02.06.2004 року в зв'язку з професійним захворюванням (пиловий бронхіт І ст. з бронхообструктивним синдромом, емфізема легень І-ІІ ст., ЛН І-ІІ ст.) відповідно до акту розслідування професійного захворювання від 19.03.2004 року №09 за формою П-4.

17 жовтня 2016 року у зв'язку із погіршенням стану здоров'я позивач звернувся за медичною допомогою до філії "Медичний центр "Кібер Клініка Спіженка"" ТОВ "Компанія Адоніс". Позивачу діагностували злоякісне новоутворення голосової щілини, у період з 17 жовтня по 02 листопада 2016 року позивач проходив лікування .

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання ДУ «Існтитут медичної радіології ім. С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України» від 30.08.2017 року №7 позивачу встановлено професійний характер онкологічного захворювання.

На підставі повідомлення інституту про професійне захворювання від 30.08.2017 року №162 проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (рак гортані) та складено акт розслідування причин виникнення професійного захворювання від 14.09.2017 року, яким підтверджено, що захворювання є професійним, дата остаточного діагнозу 30.08.2017 року.

18.10.2017 року висновком Кіровоградської обласної МСЕК позивачу було встановлено 70% втрати працездатності та другу групу інвалідності безстроково. Встановлено необхідність у медикаментозному та стаціонарному лікуванні.

20.10.2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою з приводу відшкодування витрат на медичну допомогу, отриману в період з 26.10.2016 року по 31.12.2016 року, при проходження курсу лікування у філії "Медичний центр "Кібер Клініка Спіженка"" ТОВ "Компанія Адоніс".

Листом від 25.10.2017 року №433 Маловисківське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області повідомило позивача про відсутність підстав для проведення відшкодування витрат на лікування за період з 26.10.2016 року по 30.12.2016 року, оскільки позивач перебував на лікуванні раніше, ніж встановлено остаточний діагноз та складено акт форми П-4 від 14.09.2017 року. (а.с. 57 т. 1)

11.12.2017 року позивачем через урядову «гарячу лінію» державної установи Урядовий контактний центр було подано до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України звернення про відшкодування витрат на медичну допомогу.

Листом від 26.12.2017 року №5-14/л-722з-731 Виконавча дирекція Фонду соціального страхування повідомила позивача про відсутність підстав для відшкодування витрат на медичну допомогу, виходячи з підстав аналогічних тим, що вказані в листі від 25.10.2017 року №433.

Вважаючи відмову відповідача у відшкодування витрат на медичну допомогу, викладену в листі 25.10.2017 року №433 неправомірною, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача витрат на медичну допомогу у розмірі 137287 грн..

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги із виходом за межі позовних вимог, суд першої інстанції визнав лист від 25.10.2017 року №433 Маловисківське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Кіровоградській області рішенням Фонду про відмову в задоволенні заяви позивача та скасував його. Також, суд виходив з того, що страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. Позивач поніс витрати на медичну допомогу, надання якої пов'язано з професійним захворюванням, після встановлення діагнозу медичним закладом.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, 2 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Частиною 1 ст. 2 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів.

Відповідно частин 1, 2 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Страхові виплати складаються, зокрема, зі страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. (п. 4 ч. 7 ст. 36 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування»).

Відповідно до приписів ст. 43 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

У відповідності до ст. 44 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів

Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім'ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Порядок призначення страхової виплати з компенсації витрат на лікування, визначений Положенням про організацію лікування, медичної реабілітації та забезпечення потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання лікарськими засобами та виробами медичного призначення, затвердженим Постановою Правління Фонду соціального страхування від 09.06.2010 року №18 ( в редакції від 08.02.2013 року).

Відповідно до п. 4 Положення, у разі самостійної оплати лікування, медичної реабілітації їх вартість компенсується виконавчою дирекцією Фонду, робочими органами виконавчої дирекції Фонду потерпілим чи законним представникам потерпілих, роботодавцям за умови перебування потерпілого на обліку на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків, оригіналів розрахункових документів, що підтверджують їх витрати.

Рішення про відшкодування витрат потерпілим, законним представникам потерпілих, роботодавцям приймається протягом 10 днів з дня отримання всіх документів, що підтверджують їх витрати.

У разі відмови потерпілому у виплатах на лікування робочі

органи виконавчої дирекції Фонду повідомляють його про це протягом

10 днів з роз'ясненням аргументованих причин відмови.

Аналіз приписів чинного законодавства про соціальне страхування, з урахуванням пріоритетності норм Закону перед нормативними підзаконними актами, вказує, що застрахована особа при настанні страхового випадку має право на страхові виплати, зокрема, на відшкодування витрат на медичну допомогу. Питання про призначення страхових виплат, в тому числі компенсації витрат на лікування, вирішується Управлінням (відділенням) Фонду на підставі заяви потерпілої особи та доданих до неї документів.

В свою чергу, по суті розгляду заяви, з урахуванням приписів ст. 44 Закону, про відшкодування витрат на лікування Фондом приймається рішення у формі постанови протягом 10 днів з дня отримання заяви та відповідних документів. В разі відмови в проведенні страхових виплат, відшкодуванні витрат на медичну допомогу та лікування, відповідними органами Фонду приймається рішення у формі постанови із зазначенням обґрунтування відмови у виплатах.

Тобто, наслідком розгляду заяви потерпілої особи про проведення страхових виплат та поданих разом із заявою документів має бути одне з двох рішень, які викладаються у формі постанови, про призначення страхових виплат або про відмову в їх призначенні із зазначенням відповідного обґрунтування. Саме рішення про відмову у проведенні виплат, прийняте із дотриманням форми та змісту, встановлених законодавством про соціальне страхування, є таким, що породжує, змінює або припиняє правовідносини та може бути оскаржене в судовому порядку.

Як видно з матеріалів справи по суті заяви позивача про відшкодування витрат на медичну допомогу та лікування, подану 20.10.2017 року, ні Управлінням ні відділенням Фонду не було прийнято рішення у формі постанови про призначення страхової виплати чи відмови у її призначенні.

В свою чергу, відповідь, надана позивачу у вигляді листа Маловиськівського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 25.10.2017 року не є рішенням робочого органу Фонду, в розумінні Закону, тому вона не може свідчити про розгляд заяви позивача по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що станом на час звернення позивача до суду з адміністративним позовом про стягнення компенсації витрат на лікування, заява позивача про проведення відшкодування витрат на лікування професійного захворювання не розглянута та не вирішена по суті у визначеному законом порядку.

Як видно з адміністративного позову, позивачем вимог про визнання протиправною бездіяльності органу щодо розгляду його заяви не заявлено, останній просить лише стягнути з відповідача на його користь компенсацію витрат понесених у зв'язку з лікуванням професійного захворювання у розмірі 137287 грн. на підставі поданих до суду документів щодо понесених витрат.

Між тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки Фондом не було забезпечено розгляд та вирішення заяви позивача про проведення відшкодування витрат на лікування, не дотримано процедури належного та об'єктивного вивчення доданих до заяви документів, перевірки їх комплектності та відповідності вимогам Закону, не проведено арифметичну перевірку заявленої позивачем до відшкодування суми коштів та не прийнято рішення по суті вимог заяви, суд при розгляді даної справи не вправі перебирати на себе повноваження Фонду та самостійно вирішувати питання щодо наявності у позивача права на відшкодування витрат у заявленій сумі на підставі поданих до суду документів та відповідно стягувати на користь позивача суми витрат на лікування.

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення на його користь компенсації витрат на лікування не підлягають задоволенню.

Вищенаведене залишилось поза увагою суду першої інстанції, тобто судом в порушенням вимог норм процесуального права не було повно та всебічно встановлено обставини справи із наданням їм належної оцінки, що призвело до неправильного вирішення справи із виходом за межі позовних вимог.

При цьому, суд апеляційної інстанції, враховує, що обґрунтування адміністративного позову в його розширеному тлумаченні свідчить про порушення прав позивача щодо належного та своєчасного розгляду його заяви про відшкодування витрат на лікування із прийняття рішення по суті заяви.

У постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2015 року в справі №816/1229/14, поміж іншого, вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до приписів ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 та ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи встановлення судом факту порушення прав позивача щодо належного розгляду його заяви про виплату компенсації витрат на медичне обслуговування, з урахуванням допущення судом першої інстанції порушення вимог норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та покласти на відповідача обов'язок щодо розгляду заяви позивача про відшкодування витрат на медичну допомогу із прийняттям рішення у формі постанови відповідно до ст. 44 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області - задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 року у справі №811/1179/18 - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов'язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області розглянути заяву ОСОБА_2 від 20.10.2017 року у відповідності до вимог ст. 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та прийняти відповідне рішення у формі постанови.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова в повному обсязі складена 07.03.2019 р.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай