Справа № 140/165/19
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

14 березня 2019 рокуЛуцькСправа № 140/165/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Волиньторф» до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Маневицьке лісове господарство», Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Волиньторф» звернулося в суд з позовом до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Маневицьке лісове господарство», Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» про визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Маневицьке лісове господарство», Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» в частині порушень законодавства про звернення громадян щодо не розгляду поданих клопотань від 18.06.2018 року № 1171, від 08.10.2018 року № 1794, № 1795 про надання погодження на вилучення з постійного користування земельних ділянок для потреб надрокористування площами 154 га, 35,60 га та 9,20 га; зобовязання відповідачів надати конкретну відповідь на клопотання від 18.06.2018 року № 1171, від 08.10.2018 року № 1794, № 1795 про надання погодження на вилучення з постійного користування земельних ділянок для потреб надрокористування площами 154 га, 35,60 га та 9,20 га, а саме надати згоду на вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення або вмотивоване рішення про відмову з описом причин.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.06.2018 року та 18.10.2018 року позивач звернувся до відповідачів із клопотаннями № 1171, № 1794, № 1795 про надання погодження на вилучення з постійного користування земельних ділянок для потреб надрокористування площами 154 га, 35,60 га та 9,20 га. Однак Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства та ДП «Городоцьке лісове господарство» вказані клопотання залишили без розгляду, а ДП «Маневицьке лісове господарство» повідомило, що клопотання від 08.10.2018 року № 1795 направлено на розгляд до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства. Позивач, посилаючись на Закон України «Про звернення громадян», вважає, що своєю бездіяльністю відповідачі порушили конституційне право ДП «Волиньторф» на звернення, не розглядаючи подані ним клопотання.

Ухвалою суду від 05.02.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

18.02.2019 року на адресу суду надійшов відзив ДП «Маневицьке лісове господарство» на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до статуту ДП «Маневицьке лісове господарство» є підприємством, що засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України (орган управління майном) та входить до сфери управління Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, статутний фонд підприємства утворюється органом управління майном, є державною власністю та закріплюється за ним на праві господарського відання. Вказане передбачає можливість користування та розпорядження закріпленим майном на розсуд субєкта цього права (підприємства), але в межах закону і затвердженого власником майна статуту підприємства. Оскільки «запитувані» позивачем земельні ділянки є державною власністю, наданими ДП «Маневицьке лісове господарство» у постійне користування для ведення лісового господарства, право їх вилучення належить Кабінету Міністрів України. Просив у задоволенні позову відмовити.

22.02.2019 року на адресу суду надійшов відзив Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства на позовну заяву, в якому зазначено, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок, при цьому, реалізуючи відповідні повноваження, органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами. Спір, що виник внаслідок порушення права субєкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами ГПК України. Крім того, співвідповідачі у даній справі - ДП «Городоцьке лісове господарство» та ДП «Маневицьке лісове господарство» є постійними землекористувачами вищезазначених земельних ділянок для ведення лісового господарства площею 154 га, 35,60 га та 9,20 га, які на законних підставах користуються спірними земельними ділянками, а надання згоди на вилучення земельної ділянки в порядку статті 123 ЗК України це право землекористувача, а не обовязок. Також вказує на те, що обовязковим є погодження чи згода на вилучення земельних ділянок, переданих ДП «Городоцьке лісове господарство» та ДП «Маневицьке лісове господарство» у господарське відання від органу, уповноваженого управляти державною власністю, яким є Державне агентство лісових ресурсів України. Наразі клопотання позивача від 08.10.2018 року № 1794 та 1795 Державним агентством лісових ресурсів України позитивно опрацьовані, а клопотання від 18.06.2018 року № 1171 продовжує ним опрацьовуватись. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

25.02.2019 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив ДП «Маневицьке лісове господарство», в якій позивач вказує на те, що ДП «Волиньторф» звертаючись до відповідачів із клопотаннями мало на меті лише отримати письмову згоду землекористувача аби виконати всі вимоги статті 123 ЗК України, а саме надати органу місцевого самоврядування всі необхідні документи для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою та укладання договору оренди землі. Вважає, що ДП «Маневицьке лісове господарство» має право надавати згоду на вилучення лісогосподарських земель для несільськогосподарського призначення самостійно.

Ухвалою суду віл 25.02.2019 року у задоволенні заяви Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства про заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження відмовлено.

27.02.2019 року на адресу суду надійшов відзив ДП «Городоцьке лісове господарство» на позовну заяву, в якому зазначено, що останнє є постійним землекористувачем земельної ділянки для ведення лісового господарства площею 9,20 га. та на законних підставах нею користується, відтак надання згоди на вилучення земельної ділянки є правом, а не обовязком підприємства. Вказує, що обовязковим є погодження чи згода на вилучення земельних ділянок, переданих ДП «Городоцьке лісове господарство» у господарське відання від органу, уповноваженого управляти державною власністю, яким є Державне агентство лісових ресурсів України. Із вказаною метою щодо отримання від органу управління відповідного погодження подане позивачем клопотання від 08.10.2018 року № 1794 було спрямоване до Державного агентства лісових ресурсів України, яке ним позитивно опрацьовано, про що повідомлено позивача. Просив у задоволенні позову відмовити.

01.03.2019 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, в якій позивач вказує, що жодних приватноправових відносин, як стверджує відповідач, у даному спорі не має, оскільки Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства погоджує ДП «Городоцьке лісове господарство» та ДП «Маневицьке лісове господарство» згоду або відмову землекористувача на вилучення земельних ділянок, без вказаної відповіді ДП «Волиньторф» взагалі не має права вступати у приватноправові відносини щодо земельних ділянок площами 154 га, 35,60 га та 9,20 га. Вказує на те, що є всі підстави стверджувати, що йде зволікання зі сторони відповідачів щодо надання відповіді позивачу на всі подані його клопотання, при цьому жодних повідомлень про продовження терміну розгляду вказаних клопотань від Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства не надходило. Просив позов задовольнити повністю.

07.03.2019 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив ДП «Городоцьке лісове господарство», в якій позивач вказує, що відсутність згоди ДП «Городоцьке лісове господарство», який є землекористувачем спірної земельної ділянки, на її вилучення позбавляє позивача звернутись у встановленому законом порядку до відповідного органу з відповідним клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Також зазначив, що крім надіслання листа до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства ДП «Городоцьке лісове господарство» не вчинило жодних інших дій. Просив позов задовольнити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ДП «Волиньторф» з метою отримання згоди на вилучення з постійного користування земельних ділянок для потреб надрокористування звернулося із клопотаннями:

- від 18.06.2018 року № 1171 до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства та ДП «Маневицьке лісове господарство», в якому просило надати згоду на вилучення з лісогосподарського використання для потреб надрокористування земельної ділянки площею 154 га, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Маневицьке лісове господарство»;

- від 08.10.2018 року № 1794 до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства та ДП «Городоцьке лісове господарство», в якому просило надати згоду на вилучення з лісогосподарського використання для потреб надрокористування земельної ділянки площею 9,2 га, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Городоцьке лісове господарство»;

- від 08.10.2018 року № 1795 до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства та ДП «Маневицьке лісове господарство», в якому просило надати згоду на вилучення з лісогосподарського використання для потреб надрокористування земельної ділянки площею 35,6 га, яка перебуває в постійному користуванні ДП «Маневицьке лісове господарство».

Листами від 17.10.2018 року та від 30.11.2018 року ДП «Маневицьке лісове господарство» повідомило позивача про те, що клопотання про надання згоди на вилучення з постійного користування для потреб надрокористування земельних ділянок площею 35,6 га та 154 га направлено на розгляд Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства. При цьому, ДП «Городоцьке лісове господарство» та Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства не розглянуло клопотання позивача, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно із пунктами 2 ,7 частини першої статті 4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг;

Як передбачено частиною першою статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов'язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років».

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких була перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як встановлено судом, даний спір виник з приводу нерозгляду по суті Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, ДП «Маневицьке лісове господарство» та ДП «Городоцьке лісове господарство» клопотань позивача про надання згоди на вилучення з постійного користування земельних ділянок площею 154 га, 9,2 га, 35,6 га, поданих в порядку статей 123, 149, 151 Земельного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 123 Земельного кодексу України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Частиною першою статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 149 Земельного кодексу України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб.

В ході розгляду даної справи встановлено, що відповідачі у даній справі є постійними землекористувачами спірних земельних ділянок, вказана обставина не заперечується сторонами, при цьому, позивач як субєкт господарювання оскаржує бездіяльність щодо нерозгляду по суті відповідачами як субєктами господарювання його клопотань про надання згоди на вилучення з постійного користування земельних ділянок площею 154 га, 9,2 га, 35,6 га, тобто спір виник в процесі здійснення сторонами господарської діяльності щодо набуття ДП «Волиньторф» в подальшому права користування (оренди) земельними ділянками.

Таким чином, на думку суду, даний спір носить приватноправовий характер, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Аналіз зазначених вище правових норм та предмет спору і субєктний склад сторін свідчить про те, що цей спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, тому провадження у цій справі належить закрити на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України з одночасним розясненням, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Керуючись пунктом 2 частини другої статті 183, пунктом 1 частини першої статті 238, статтями 248, 250, 262 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Державного підприємства «Волиньторф» до Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Маневицьке лісове господарство», Державного підприємства «Городоцьке лісове господарство» про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії закрити.

Розяснити, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

ОСОБА_1 Андрусенко