Справа № 809/1136/18
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3623/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Пліша М.А.,

ОСОБА_2,

секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 фінансів України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Тимощук О.Л.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Івано-Франківськ о 11 год. 55 хв. 01 жовтня 2018 року, повне судове рішення складено 05 жовтня 2018 року, у справі №809/1136/18 за адміністративним позовом Комунального підприємства «Надвірнаводоканал» до ОСОБА_3 фінансів України про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

29.06.2018 Комунальне підприємство «Надвірнаводоканал» (далі Підприємство) звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 фінансів України, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, просило, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10.09.2018:

визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 фінансів України щодо не прийняття рішення про перерахування субвенції КП «Надвірнаводоканал» в порядку та на умовах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №332 від 18.05.2017 та договорами: №2-Над від 06.07.2017 в розмірі 93 962,00 грн (девяносто три тисячі девятсот шістдесят дві гривні), №3-Над від 03.08.2017 в розмірі 100 446,18 грн. (сто тисяч чотириста сорок шість гривень вісімнадцять копійок); №4-Над від 10.08.2017 в розмірі 17 310,60 грн. (сімнадцять тисяч триста десять гривень шістдесят копійок); №5-Над від 06.09.2017 в розмірі 83 123,00 грн. (вісімдесят три тисячі сто двадцять три гривні); №6-Над від 05.10.2017 в розмірі 111 645,57 грн (сто одинадцять тисяч шістсот сорок пять гривень пятдесят сім копійок); №7-Над від 03.11.2017 в розмірі 77 945,00 грн. (сімдесят сім тисяч девятсот сорок пять гривень; №8-Над від 05.12.2017 в розмірі 103 945,43 грн (сто три тисячі девятсот сорок пять гривень сорок три копійки), всього 588 386,78 грн (пятсот вісімдесят вісім тисяч триста вісімдесят шість гривень сімдесят вісім копійок) і не доведення його до відома Державної казначейської служби України;

зобовязати ОСОБА_3 фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції КП «Надвірнаводоканал» в порядку та на умовах, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України №332 від 18.05.2017 та договорами: №2-Над від 06.07.2017 в розмірі 93 962 (девяносто три тисячі девятсот шістдесят дві) гривні 00 копійок; №3-Над від 03.08.2017 в розмірі 100 446 (сто тисяч чотириста сорок шість) гривень 18 копійок; №4-Над від 10.08.2017 в розмірі 17 310 (сімнадцять тисяч триста десять) гривень 60 копійок; №5-Над від 06.09.2017 в розмірі 83 123 (вісімдесят три тисячі сто двадцять три) гривні 00 копійок; №6-Над від 05.10.2017 в розмірі 111 645 (сто одинадцять тисяч шістсот сорок пять) гривень 57 копійок; №7-Над від 03.11.2017 в розмірі 77 945 (сімдесят сім тисяч девятсот сорок пять) гривень 00 копійок; №8-Над від 05.12.2017 в розмірі 103 945 (сто три тисячі девятсот сорок пять) гривень 43 копійки, всього 588 386 (пятсот вісімдесят вісім тисяч триста вісімдесят шість) гривень 78 копійок і довести його до відома Державної казначейської служби України.

В підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулося 08.08.2018, позивач визначив відповідачем - ОСОБА_3 фінансів України.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, в порушення пункту 8 Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 2017 року № 332, не прийнято рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до укладених договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови КМУ від 18.05.2017 №332 та не доведено їх до Казначейства, хоча, названою нормою саме на Мінфін покладено обов'язки на підставі поданої Казначейством інформації про зобов'язання, що підлягають відшкодуванню за рахунок субвенції, та поданого Мінрегіоном узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків, прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом, та довести його до відома Казначейства. Суд першої інстанції зазначив, що саме Мінфін Постановою КМУ від 18.05.2017 №332 визначений державним органом, який повинен завершити процедури проведення розрахунків шляхом виділення коштів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік», проте, внаслідок невчинення останнім зазначених дій виникли обставини, які позбавили позивача можливості своєчасно розрахуватися з бюджетом в установленому Урядом порядку, що в умовах дії Договорів про проведення взаєморозрахунків призвело до збільшення відповідних податкових боргових зобов'язань. При цьому, суд першої інстанції вказав, що державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів, як підставу для невиконання покладеного на них обов'язку. Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 фінансів України подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що звертаючись із позовом до суду позивач обрав неправильний спосіб захисту, оскільки враховуючи норми бюджетного законодавства, не профінансовані за 2017 рік договори про організацію взаєморозрахунків, вважаються такими, що втратили чинність. Скаржник вказує, що невиконання запланованих надходжень з податку на додану вартість не дало змоги залучити грошові зобовязання 2017 року з цього податку як додаткове джерело субвенції на відшкодування різниці між фактичними витратами та тарифами на комунальні послуги і відповідно забезпечити розрахунки за договорами, які укладені у рахунок зазначеного джерела. Скаржник зазначає, що договори про організацію взаєморозрахунків є дійсними лише у разі здійснення відповідного фінансування. Також вказує, що судом першої інстанції при винесені рішення не враховано норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», зокрема ст.31, де зазначено, що перерахування субвенцій з державного бюджету місцевими бюджетами здійснюється за рахунок джерел, визначених пунктами 13, 14 статті 11 цього Закону. З врахуванням зазначено, вважає, що рішення суду першої інстанції винесене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Учасники справи в судове засідання не зявились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку ст.230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, Комунальне підприємство «Надвірнаводоканал» зареєстроване 19.04.2006, серед видів діяльності за КВЕД-2010 відносяться, зокрема: 36.00 Забір, очищення та постачання води (основний); 37.00 Каналізація, відведення й очищення стічних вод.

Відповідно до Статуту Комунального підприємства «Надвірнаводоканал», затвердженого рішенням сесії Надвірнянської міської ради від 21.12.2017 №835-20/2017, підприємство реалізовує послуги з централізованого постачання холодної води (водопостачання) та водовідведення, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, за цінами/тарифами, розмір яких встановлено та затверджено Надвірнянською міською радою (том 1, а.с.11-14).

Таким чином, позивач є підприємством, яке здійснює централізоване водопостачання та водовідведення м. Надвірна, працюючи в умовах дії тарифів, встановлених органом місцевого самоврядування Надвірнянської міської ради.

11.05.2017 Підприємством подано до Івано-Франківської обласної територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах пакет документів для узгодження обсягу заборгованості з різниці в тарифах на послуги водопостачання, водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем) станом на 01.01.2016, з метою узгодження заборгованості та направлення коштів на погашення заборгованості КП «Надвірнаводоканал» на оплату податку на додану вартість та податку на прибуток.

Відповідно до Розрахунку обсягу заборгованості за минулі періоди різниці в тарифах на послуги водопостачання та водовідведення, що надані населенню КП «Надвірнаводоканал» обсяг заборгованості з різниці в тарифах становить 4 207 002,61 грн. (т.1 а.с.16).

29.05.2017 за результатами засідання територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах вирішено узгодити відповідно до Закону України від 03.11.2016 №1730-VIII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» та Наказу ОСОБА_3 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.03.2017 №53 обсяги заборгованості з різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, які надані населенню КП «Надвірнаводоканал» станом на 01.01.2016 на загальну суму 4 207 002,61 грн.

У червні-грудні 2017 року між ГУ ДКС в Івано-Франківській області, Департаментом фінансів Івано-Франківської ОДА, Фінансовим управлінням Надвірнянської РДА та КП «Надвірнаводоканал» укладено договори предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, передбачених ст.31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» відповідно до порядку та умов, затверджених Кабінетом Міністрів України від 18.05.2017 №332, а саме договори: №1 від 19.06.2017 на суму 86 553 грн., №2-Над від 06.07.2017 на суму 93 962,00 грн., №3-Над від 03.08.2017 на суму 100 446,18 грн., №4-Над від 10.08.2017 на суму 17 310,60 грн., №5-Над від 06.09.2017 на суму 83 123,00 грн., №6-Над від 05.10.2017 на суму 111 645,57 грн., №7-Над від 03.11.2017 на суму 77 945,00 грн., №8-Над від 05.12.2017 на суму 103 945,43 грн.

Пунктами 3-7 зазначених договорів визначено механізм послідовної передачі суми коштів, перерахованої Казначейством ГУ ДКС в Івано-Франківській області, від ГУ ДКС в Івано-Франківській області до Департаменту фінансів Івано-Франківської ОДА, від Департаменту фінансів Івано-Франківської ОДА до Фінансового управління Надвірнянської РДА та в подальшому до КП «Надвірнаводоканал».

Згідно з пунктом 7 договорів КП «Надвірнаводоканал» перераховує до загального фонду Державного бюджету кошти на погашення податкового боргу з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму такого боргу).

Підпунктом 2 пункту 9 вказаних вище договорів передбачено обов'язок його учасників не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, а відповідно до пункту 10 договорів встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання своїх зобов'язань за договором відповідно до законодавства.

14.11.2017 КП «Надвірнаводоканал» звернулось із листом до ОСОБА_3 фінансів України, ОСОБА_3 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Державної казначейської служби України та Української асоціації підприємств водопровідно-каналізаційного господарства щодо виконання укладених договорів про організацію взаєморозрахунків та перерахування субвенцій згідно з вказаними договорами.

Листом Державної казначейської служби України від 07.12.2017 повідомлено, що станом на 06.12.2017 рішень ОСОБА_3 фінансів України щодо перерахування коштів по вказаних договорах до Казначейства не надходило.

ОСОБА_3 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 15.12.2017 повідомлено, що договори про організацію взаєморозрахунків направлено на фінансування до Мінфіну. Разом з тим, договір №1 від 19.06.2017 на суму 86 553 грн. профінансовано Державною казначейською службою України.

Вважаючи, що ОСОБА_3 фінансів України допущено бездіяльність щодо завершення процедури проведення розрахунків шляхом виділення коштів, що позбавило підприємство можливості своєчасно розрахуватись з бюджетом та призвело до збільшення відповідних податкових боргових зобовязань, КП «Надвірнаводоканал» звернулось із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до п.48 ч.1 ст.2 Бюджетного кодексу України субвенції - міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.

Статтею 97 Бюджетного кодексу України визначено трансферти, що надаються з Державного бюджету України місцевим бюджетам та встановлено, що порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України. Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, яка вперше визначена законом про Державний бюджет України, затверджуються Кабінетом Міністрів України не пізніше 30 днів з дня набрання ним чинності. У Державному бюджеті України затверджується обсяг міжбюджетних трансфертів окремо для кожного з відповідних місцевих бюджетів, якщо є підстави для надання та отримання відповідних міжбюджетних трансфертів.

Пунктом 23 статті 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-VIII встановлено, що у 2017 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами частини третьої статті 15, частини третьої статті 29 і частини третьої статті 30 Бюджетного кодексу України, спрямовуються на реалізацію програм та заходів, визначених частиною четвертою статті 30 Бюджетного кодексу України, а кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами статей 11, 12 і 13 цього Закону, спрямовуються відповідно на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (за рахунок джерел, визначених пунктами 13 та 14 статті 11 цього Закону).

Відповідно до ст.31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється із загального фонду державного бюджету в обсязі, що відповідає обсягу надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму цього розстроченого (відстроченого) боргу), та спеціального фонду державного бюджету за рахунок джерел, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 цього Закону, що сплачуються підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на суму заборгованості, що не була відшкодована станом на 1 січня 2016 року, з урахуванням проведених у минулих роках розрахунків.

Кабінету Міністрів України дозволено залучати до розрахунків з перерахування цієї субвенції надходження від підприємств, визначених частиною першою цієї статті, розстрочених та відстрочених грошових зобовязань з податку на додану вартість, податку на прибуток підприємств та процентів, нарахованих на суму цих розстрочених (відстрочених) грошових зобовязань, із сплати дивідендів (доходу), нарахованих на акції (частки, паї) господарських товариств, у статутних капіталах яких є державна власність, частини чистого прибутку (доходу) державних унітарних підприємств та їх обєднань, що вилучається до державного бюджету відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 статті 97 Бюджетного кодексу України та статті 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 18 травня 2017 року № 332, якою затверджено Порядок та умови надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, якими визначено механізм надання у 2017 році таких субвенцій (далі Порядок №332).

Пунктом 1 Порядку №332 встановлено, що субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - різниця між фактичною вартістю та тарифом), за рахунок джерел, зазначених у статті 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та джерел наповнення спеціального фонду державного бюджету, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», згідно з розподілом, наведеним у додатку до Порядку №332.

Перерахування коштів субвенції здійснюється в першу чергу за договорами про організацію взаєморозрахунків, які укладені в рахунок надходжень до загального фонду державного бюджету, в обсязі, що відповідає обсягу надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму такого реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) боргу), що склався станом на 1 січня 2017 року.

Відповідно до п.2 Порядку №332 перерахування субвенції здійснюється на суму різниці між фактичною вартістю та тарифом, що утворилася до 1 січня 2016 року і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків.

Згідно з п.3 Порядку №332 підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, надавали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору.

Пунктами 7-9 Порядку №332 визначено алгоритм дій щодо перерахування субвенції, а саме:

- місцеві фінансові органи на підставі отриманих відповідно до пункту 6 цих Порядку та умов документів формують узагальнені реєстри договорів, які надсилаються разом з копіями договорів про організацію взаєморозрахунків щомісяця до 5 і 20 числа структурним підрозділам з питань фінансів обласних, Київської міської держадміністрацій для їх узагальнення та подання щомісяця до 7 і 22 числа Мінрегіону зведеного реєстру таких договорів разом з їх копіями, а Казначейству і його територіальним органам, в яких відкриті рахунки учасників розрахунків, - договорів про організацію взаєморозрахунків.;

- Казначейство перевіряє договори про організацію взаєморозрахунків та подає щомісяця до 9 і 24 числа Мінфіну та Мінрегіону інформацію про зобовязання, що підлягають відшкодуванню за рахунок субвенції, в розрізі надавачів послуг;.

- Мінрегіон узагальнює подані відповідно до пункту 7 цих Порядку та умов документи, формує узагальнений реєстр договорів про організацію взаєморозрахунків та подає його щомісяця до 10 і 25 числа Мінфіну;

- Мінфін на підставі поданої Казначейством інформації та поданого Мінрегіоном узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків приймає рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом, яке доводиться до відома Казначейства;

- Казначейство перераховує субвенцію відповідно до Порядку перерахування міжбюджетних трансфертів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2010 року № 1132, і Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого Мінфіном.

Розрахунки з погашення заборгованості за рахунок джерел, визначених пунктами 13 і 14статті 11 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», проводяться шляхом залучення коштів з єдиного казначейського рахунка.

Отже, субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам надається на погашення різниці між фактичною вартістю відповідних послуг (теплопостачання, водовідведення та ін.) та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» передбачено виділення субвенції за рахунок коштів державного бюджету на вказані цілі, а Кабінетом Міністрів України розроблено Порядок №332, яким визначено механізм отримання постачальниками послуг з водовідведення, теплопостачання та інших житлово-комунальних послуг компенсації за рахунок субвенції.

Порядком № 332 Мінрегіонрозвитку визначено головним розпорядником субвенції та відповідальним виконавцем бюджетної програми.

В свою чергу, на ОСОБА_3 фінансів України покладено обов'язок на підставі поданої Казначейством інформації про зобов'язання, що підлягають відшкодуванню за рахунок субвенції, та поданого Мінрегіонрозвитку узагальненого реєстру договорів про організацію взаєморозрахунків, прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом, та довести його до відома Казначейства. Тобто, ОСОБА_3 фінансів України визначено відповідальним державним органом, який повинен завершити процедури проведення розрахунків шляхом виділення коштів, передбачених Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік».

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 лютого 2019 року (справа №820/1410/18).

Як вбачається з матеріалів справи, КП «Надвірнаводоканал», Мінрегіонрозвитку України та Казначейство виконали передбачені Порядком №332 дії, спрямовані на отримання позивачем субвенції на погашення різниці у тарифах відповідно до укладених Підприємством договорів про проведення взаєморозрахунків, що скаржником не заперечується.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем в порушення Порядку №332, не прийнято рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до зазначених вище договорів про проведення взаєморозрахунків та не доведено такі до Казначейства, внаслідок чого виникли обставини, які позбавили КП «Надвірнаводоканал» можливості своєчасно розрахуватися з бюджетом в установленому Урядом порядку, що призвело до збільшення відповідних податкових боргових зобов'язань останнього.

Процедура розрахунків проведена частково, лише за договором №1 на суму 86 553 грн., кошти на виконання решти договорів на рахунок КП «Надвірнаводоканал» не надійшли, що позбавило Підприємство можливості розрахуватися по боргових зобов'язаннях перед державним бюджетом з податку на додану вартість.

Вказане спростовує аргументи скаржника щодо недоведеності факту порушення прав та інтересів позивача саме ОСОБА_3 фінансів України.

Аргументи скаржника щодо неможливості забезпечити розрахунки за договорами у звязку з невиконанням запланованих надходжень з податку на додану вартість, що, в свою чергу, не дало змоги залучити грошові зобовязання 2017 року з цього податку як додаткове джерело субвенції на відшкодування різниці між фактичними витратами та тарифами на комунальні послуги, а тому не профінансовані за 2017 рік договори про організацію взаєморозрахунків, вважаються такими, що втратили чинність, суд апеляційної інстанції вважає безпідставним з огляду на наступне.

З метою забезпечення доступності мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановлюються тарифи на деякі види житлово-комунальних послуг, зокрема, на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Разом з тим, встановлені тарифи, як правило, не покривають фактичних витрат надавачів житлово-комунальних послуг. У зв'язку з цим та з метою забезпечення відшкодування різниці між встановленими тарифами та фактичними витратами надавачів послуг, безперебійного надання житлово-комунальних послуг належної якості держава запровадила механізм субвенцій, які перераховуються з державного бюджету місцевим бюджетом з подальшим перерозподілом між постачальниками житлово-комунальних послуг.

Субвенція на погашення заборгованості із різниці в тарифах це зобовязання держави перед підприємствами теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення щодо відшкодування із бюджету суми коштів за невідповідність тарифів, тобто, коли затверджений тариф не покриває реальних витрат.

Отже, субвенція на відшкодування різниці між встановленими тарифами та фактичними витратами на надання житлово-комунальних послуг, у розумінні Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» є державною соціальною гарантією, механізм реалізації якої визначений Кабінетом Міністрів України, зокрема, у Порядку № 332.

Законом України Про Державний бюджет України на 2017 рік (додаток № 3 «Розподіл видатків Державного бюджету України на 2017 рік») передбачено виділення субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі по тексту субвенція).

Як вбачається з листа ОСОБА_3 фінансів України від 28.02.2018, адресованого позивачу, відповідно до звіту Держказначейства за 2017 рік планові показники доходів загального фонду державного бюджету від податку на додану вартість з вироблених в України товарів (робіт, послуг) з урахуванням бюджетного відшкодування недовиконані на 18,2 млрд. гривень. При цьому цей податок є найбільш вагомим джерелом надходження доходів до загального фонду державного бюджету, за рахунок якого держава здійснює фінансування соціальних програм. Невиконання у 2017 році запланованих надходжень з податку на додану вартість не дало змоги залучити грошові зобовязання 2017 року з цього податку як додаткове джерело субвенції на відшкодування різниці між фактичними витратами та тарифами на комунальні послуги і відповідно забезпечити розрахунки за договорами, які укладені у рахунок зазначеного джерела.

Разом з тим, додатком №1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 18 травня 2017 року № 332 закріплено розподіл субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення вищезгаданої різниці.

Слід зауважити, що у вказаний додатком №1 вносились зміни Постановами Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року № 829 та від 6 грудня 2017 року № 982, якими зменшувались суми субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, зокрема по Івано-Франківській області з 71 909 тис. грн. (із спеціального фонду державного бюджету 50 336 тис. грн., із загального фонду державного бюджету 21 573 тис. грн.) до 36 909 тис. грн. (із спеціального фонду державного бюджету 15 336 тис. грн., із загального фонду державного бюджету 21 573 тис. грн.).

Отже, не зважаючи на зменшення розміру субвенцій станом на 06.12.2017, такі впродовж 2017 року були нормативно передбачені та фінансово забезпечені у розмірах, згідно Порядку №332, механізм надання субвенцій не було змінено, що дозволяло позивачу мати законні сподівання на отримання відповідних субвенцій, тоді як відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами відсутність коштів на кінець бюджетного 2017 року, в тому числі, необхідність розподілу (перерозподілу) таких між отримувачами субвенцій в межах сум, передбачених Порядком №332.

До того ж, пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» передбачено й інші джерела формування спеціального фонду Державного бюджету України на 2017 рік, інформації щодо виконання/невиконання запланованих на 2017 рік надходжень від яких скаржник не подав.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

В прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» застосовується судами при розгляді справ як джерело права, особливу важливість надано принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п.70 Рішення «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер'їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

У п.71 Рішення «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року зазначено, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, аргументи скаржника щодо неможливості здійснення зобов'язань, визначених Порядком №332, через значне невиконанням у 2017 році запланованих надходжень з ПДВ не ґрунтується на вимогах закону та є недоведеними при розгляді даної справи.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності бездіяльності відповідача, що полягала у невиконанні визначеного нормативно-правовими актами обов'язку прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до договорів про проведення взаєморозрахунків, на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 фінансів України залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2018 року у справі №809/1136/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Cуддя-доповідач ОСОБА_1
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5
Повне судове рішення складено 11.03.2019