Справа № 1140/2131/18
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2019 року м. Дніпросправа № 1140/2131/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року (суддя Пасічник Ю.П., повний текст складено 13.11.2018р.) по справі №1140/2131/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про скасування припису та постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати:

- постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності прийняту Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області від 03.11.2017р. №1011-3/35/2553, згідно якої позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 3, п. 4, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф в сумі 623080 грн.;

- припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил прийнятий Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області від 23.10.2017р. №170/2017ю-Дол, яким зупинено негайно експлуатацію магазину промтовари, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що відповідачем було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на об'єкті - двоповерхового житлового будинку з вбудованим магазином промтовари, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який належить позивачеві.

Результати перевірки оформлені актом від 23.10.2017р. №425/2017ю, яким встановлено, що на час проведення перевірки встановлено факт експлуатації об'єкта не прийнятого в експлуатацію, а саме без акта готовності об'єкта до експлуатації клас наслідків (відповідальності) СС2 середні наслідки.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані рішення.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями позивач зазначв, що діюча на час реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (17.11.2011р.), редакція Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" не містила положень щодо відповідальності передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 2 вказаного Закону в редакції на час прийняття оскаржуваної постанови, а тому в силу положень ст. 58

Конституції України не можу бути застосована до спірних правовідносин.

Щодо протиправності оскаржуваного припису, позивач вказав, що відповідно до положень ст. 41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та п.п.3 п. 11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011р. №553, посадові особи відповідача вправі видавати приписи тільки для усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил; зупинення підготовчих та будівельних робіт. А тому, заборона на експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, не віднесена до наведеного виключного переліку приписів, які можуть видавати посадові особи відповідача під час перевірки у разі виявлення відповідних порушень.

З цих підстав позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

За наслідками розгляду справи судом першої інстанції зроблено наступні висновки.

Так, суд вказав на те, що факт експлуатації приміщення магазину без офіційного введення його в експлуатацію підтверджено, зокрема, електронними доказами, а саме, фіксуванням процесу проведення перевірки засобами відеотехніки.

Враховуючи встановлений факт експлуатації приміщення магазину без офіційного введення його в експлуатацію, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій у відповідності до положень абзацу 3 пункту 4 частини 2 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності". Щодо доводів позивача про те, що діюча на час реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (17.11.2011р.), редакція Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" не містила положень щодо відповідальності передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 2 вказаного Закону в редакції на час прийняття оскаржуваної постанови, суд першої інстанції виходив з того, що в разі виявлення правопорушення у сфері містобудівної діяльності, відповідальність настає за нормами Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", які є чинним на час виявлення порушення, а не на дату реєстрації позивачем декларації про початок будівельних робіт.

Щодо заявлених позивачем вимог про неправомірність оскаржуваного припису, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право на його внесення відповідачем прямо передбачене п.17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011р. №553, в разі виявлення факту порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Оскільки, у спірному випадку встановлено порушенням позивачем вимог ст. 39 Закону №3038-VI, в частині заборони використання об'єктів будівництва без їх введення в експлуатацію, то внесення припису про заборону експлуатації приміщення магазину є правомірним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо правомірності оскаржуваних рішень відповідача. Скаржник вказує, по-перше на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв в якості належного та допустимого доказу відеозапис фіксуванням процесу проведення перевірки засобами відеотехніки. З цього приводу позивач вказує на те, що вказаний доказ відповідачем був поданий після закінчення підготовчого засідання, без зазначення будь-яких обєктивних причин не подання такого доказу у встановлений законом строк. По-друге: скаржник вказує на те, що оскільки діюча на час реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (17.11.2011р.), редакція Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" не містила положень щодо відповідальності передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 2 вказаного Закону в редакції на час прийняття оскаржуваної постанови, а тому в силу положень ст.58 Конституції України не може бути застосована до спірних правовідносин. З цього приводу позивач посилається на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 04 березня 2014 року (справа №21-433а13).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін з огляду на його законність і обгрунтованість. Позиція відповідача фактично зводиться до того, що докази експлуатації магазину ( відеозапис фіксуванням процесу проведення перевірки засобами відеотехніки) наданий на вимогу суду, у звязку з чим твердження позивача щодо порушення порядку подання доказів, є безпідставним. Щодо аргументів позивача про відсутність правових підстав для застосування штрафних санкцій, відповідач вказує на те, що дата реєстрація декларації про початок будівельних робіт не має жодного відношення до складу виявленого правопорушення і не може вважатися часом вчинення останнього.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 21.09.2017р. відповідачем отримано інформацію від Долинської міської ради про експлуатацію власником магазину ОСОБА_1 магазину "Запчастер" розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на підтвердження чого надано копію товарного чеку №10899 від 06.09.2017р., який підтверджує факт реалізації товару (а.с.60).

05.10.2017р. відповідачем видано наказ №128П про проведення позапланової перевірки об'єкту, який належить позивачеві (а.с.61).

На підставі направлення на перевірку від 05.10.2017р. №458 посадовими особами відповідача здійснено вихід за адресою місяця розташування магазину, який належить позивачеві (а.с.61 звор. бік).

За результатами перевірки складено акт проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб'єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт №425/2017ю-Дол, яким зафіксовано факт експлуатації об'єкта, який в експлуатацію не прийнятий (а.с.10-14).

За результатами перевірки складено протокол №33/2017-юДол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 23.10.2017р. (а.с.15), припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 23.10.2017р. (а.с.16), а також прийнято постанову №1011-3/35/2552 від 03.11.2017р., якою до позивача застосовано санкцію у вигляді штрафу в сумі 623080 грн. (а.с.17).

Правомірність та обгрунтованість припису і постанови про накладення штрафу, є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

У відповідності із частиною 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Згідно із ч.2 ст.39 вказаного Закону прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, здійснюється на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, експлуатація (використання) не прийнятого в експлуатацію об'єкта із середніми наслідками (СС2), до якого належить магазин позивача, є порушенням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно абзацу 3 пункту 4 частини 2 ст. 2 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи в акті готовності об'єкта до експлуатації, вчинені щодо об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми наслідками (СС2), - у розмірі трьохсот сімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Таким чином, встановивши факт використанні (експлуатації) позивачем магазину, який відноситься до класу об'єктів з середніми наслідками (СС2), без введення в експлуатацію, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність застосування штрафних санкцій оскаржуваною постановою.

При цьому, факт використання (експлуатації) приміщення магазину підтверджується відеофіксацією процесу перевірки, який здійснювався у відповідності до положень пп.11. п.11 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011р. №553.

Посилання позивача на те, що вказаний відеозапис відповідачем був поданий після закінчення підготовчого засідання, без зазначення будь-яких об'єктивних причин не подання такого доказу у встановлений законом строк, у зв'язку з чим суд першої інстанції безпідставно прийняв його в якості належного та допустимого доказу, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки докази експлуатації магазину (відеозапис фіксуванням процесу проведення перевірки засобами відеотехніки) надані на вимогу суду під час розгляду справи по суті, що не може свідчити про порушення відповідачем порядку та строків подання суду доказів.

Крім цього, факт експлуатації магазину підтверджується копією товарного чеку №10899 від 06.09.2017р., який містить печатку ФОП ОСОБА_1 та який був наданий відповідачу Долинською міською радою як доказ експлуатації магазину, що не введений в експлуатацію.

Таким чином, факт експлуатації магазину є доведеним належними та допустимими доказами.

Підставою для скасування постанови про накладення штрафу позивачем визначено те, що оскільки діюча на час реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт (17.11.2011р.), редакція Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" не містила положень щодо відповідальності передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 2 вказаного Закону в редакції на час прийняття оскаржуваної постанови, а тому в силу положень ст.58 Конституції України не може бути застосована до спірних правовідносин.

З такими аргументами позивача суд апеляційної інстанції не погоджується з наступних підстав.

Так, дата реєстрація декларації про початок будівельних робіт не має жодного відношення до складу виявленого правопорушення, оскільки чинне законодавство, як на момент реєстрації декларації про початок будівельних робіт так і на час прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, не передбачало можливості використання не введенного в експлуатацію об'єкта за умови подання декларації про початок будівельних робіт. Навпаки, законодавство, яке діяло як на момент реєстрації декларації про початок будівельних робіт так і на час прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, забороняло експлуатацію (використання) не введених в експлуатацію об'єктів та визначало порядок введення об'єктів в експлуатацію (ч.2, 8 ст.39 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності").

Посилання позивача на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 04 березня 2014 року (справа №21-433а13), на думку суду апеляційної інстанції, є безпідставним, оскільки висновки Верховного Суду України не стосувалися того, що застосуванню підлягає законодавство, у тому числі яке визначає відповідальність, яке діяло станом на час подання декларації про початок будівельних робіт.

Суд першої інстанції, з посиланням на п.6 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого постановою КМУ від 06.04.1995р. №244, правильно вказав на те, що оскільки днем виявлення правопорушення є день складення акта перевірки відповідного суб'єкта містобудування, то суб'єкт містобудівної діяльності несе відповідальність за нормами Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності", які є чинним на час виявлення порушення, а не на дату реєстрації позивачем декларації про початок будівельних робіт.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, в частині заявлених вимог про визнання неправомірною та скасування постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності прийняту Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Кіровоградській області від 03.11.2017р. №1011-3/35/2553, згідно якої позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого абз. 3, п. 4, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено штраф в сумі 623080 грн..

Погоджується суд апеляційної інстанції і з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, в частині заявлених вимог про визнання протиправним та скасування припису.

Суд першої інстанції, в цій частині заявлених вимог, правильно виходив з того, що право не внесення припису прямо передбачене п. 17 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23.05.2011р. №553, в разі виявлення факту порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Оскільки, у спірному випадку за результатами перевірки встановлено порушенням вимог ст. 39 Закону №3038-VI, в частині заборони використання об'єктів будівництва без їх введення в експлуатацію, то внесення припису про заборону експлуатації приміщення магазину є правомірним.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процессуального права, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року по справі №1140/2131/18 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена касаційному порядку у строки, які визначені ст.329 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 13.03.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк