Справа № 360/567/19
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/567/19

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивача), в інтересах якої звернувся представник позивача - адвокат Скворцова Алла Юріївна, до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач, Старобільське ОУПФУ), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність Старобільського ОУПФУ щодо невиплати пенсії з 01.12.2018;

- зобов'язати Старобільське ОУПФУ відновити нарахування та виплату позивачу пенсії з 01.12.2018.

Також просить допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць, зобов'язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до статті 382 КАС України.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, пенсіонером по інвалідності, є інвалідом І групи (загальне захворювання) та перебуває на обліку в Старобільському ОУПФУ.

Згідно листа Старобільского ОУПФУ від 11.01.2019 № 351/02 з 01.04.2017 позивачу призупинено виплату пенсії у зв'язку з необхідністю перевірки наявності підстав для подальшої виплати пенсії на території, підконтрольній владі. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 (справа № 431/6172/17) Старобільске ОУПФУ зобов'язано з 01.04.2017 відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. Управлінням після отримання постанови суду, рішення суду виконано у межах суми стягнення за один місяць та ОСОБА_1 отримала місячний розмір пенсії в березні 2018 року в сумі 2244,69 грн. Після набрання чинності постанови Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 управлінням ОСОБА_1 проведено відновлення нарахування пенсії та нараховано борг в сумі 25081,63 грн. за період з 01.04.2017 по 31.05.2018. Доплата пенсії в сумі 25081,63 грн. за період з 01.04.2017 по 31.05.2018 нараховано на 4 тип відомості та буде виплачена після отримання фінансування на даний вид виплати. Відповідно до рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі № 431/6172/17 ОСОБА_1 щомісячно пенсію отримувала по 30.11.2018. З 01.12.2018 виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено після отримання інформації з управління соціального захисту населення Старобільської РДА у зв'язку зі скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи, відповідно до абзацу 7 частини першої статті 12 закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706.

Позивач вважає, що, припиняючи виплату пенсії, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законами України, оскільки не існувало підстав для невиплати йому пенсії (у розумінні статей 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003) та таким чином порушив її конституційні права, а тому звернулась з цим позовом до суду.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні вимог просить відмовити повністю з таких підстав (арк. спр. 34-36).

Позивач звернулася до управління із заявами про призначення/перерахунок пенсії (взяття її пенсійної справи на облік) та про запит її пенсійної справи з УПФУ в Жовтневому районі м. Луганська.

Пенсійна справа ОСОБА_1 взята на облік управління з серпня 2014 року.

Виплата пенсії позивачці проводилася по березень 2017 року включно.

З квітня 2017 року виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено у зв'язку з необхідністю перевірки наявності підстав для подальшої виплати пенсії на території, підконтрольній українській владі.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі № 431/6172/17 управління зобов'язано поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 та допущено рішення суду до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Відповідне рішення суду Фондом виконано в межах суми стягнення за один місяць, тобто, в березні 2018 року позивачкою отримано місячний розмір пенсії (2 244 грн 69 коп.).

У зв'язку із набранням вищезазначеною постановою суду чинності, управлінням поновлено ОСОБА_1 нарахування пенсії та обчислено заборгованість, яка утворилася за період з 01.04.2017 по травень 2018 включно, та яка склала 25081,63 грн.

Виниклу заборгованість (25081,63 грн) нараховано на 4 тип відомості, відповідна доплата буде виплачена після отримання Фондом відповідного фінансування, який буде передбачати даний вид виплат.

Таким чином, у відповідності до рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі № 431/6172/17 ОСОБА_1 щомісячно отримувала належні їй пенсійні виплати по листопад 2018 року включно, так у листопаді 2018 року позивачкою отримано 2244,69 грн.

Однак, з грудня 2018 року виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено у зв'язку із отриманням Фондом від УСЗН Старобільської РДА Луганської області інформації про скасування дії довідки ВПО, виданої ОСОБА_1 на підставі абз. 7 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Для поновлення виплати пенсії позивачу необхідно особисто звернутися до управління з наданням: паспорту громадянина України, ідентифікаційного номеру, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначено адресу фактичного місця проживання. Поновлення (або відмова) в виплаті пенсії буде здійснено після отримання рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Просить залишити без задоволення адміністративний позов ОСОБА_1 у зв'язку із необґрунтованістю.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглянути справу за їх відсутності.

Відповідно до частини дев'ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

По справі вчинені такі процесуальні дії.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи призначено на 11.03.2019 (арк. спр. 1-2).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію за інвалідністю довічно, про що свідчить пенсійне посвідчення від 27.02.2012 серія НОМЕР_2 (арк. спр. 13).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.12.2014 № 934008609, виданої управлінням соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації, фактичним місцем проживання/перебування позивача є - АДРЕСА_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (арк. спр. 14).

За інформацією, виданою управлінням соціального захисту населення Старобільської районної державної адміністрації від 21.02.2019 № 01-10/635, ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщена особа станом на 21.02.2019 не перебуває. ОСОБА_1 раніше видана довідка внутрішньо переміщеної особи від 23.12.2014 № 934008609 скасована рішенням від 05.12.2018 № 799 на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (арк. спр. 30, 31).

Згідно наданих відповідачем документів судом встановлено таке.

26.12.2015 позивач звернулась до УПФУ в Старобільському районі Луганської області, правонаступником якого є Старобільське ОУПФУ, із заявою про запит її пенсійної справи з УПФУ в Жовтневому районі м. Луганська (арк. спр. 38).

12.02.2015 позивач звернулась до відповідача з особистою заявою про взяття на облік пенсійної справи (арк. спр. 39).

На підставі розпорядження від 13.02.2015 № 3034 позивача взято на облік до відповідача як внутрішньо-переміщену особу за матеріалами електронної пенсійної справи (арк. спр. 37).

Згідно довідки Старобільського ОУПФУ від 27.02.2019 б/н за період з 01.04.2017 по 31.05.2018 ОСОБА_1 виплачена пенсія за березень 2017 року в сумі 2244,69 грн., нарахована, але не виплачена пенсія за вказаний період складає 25081,63 грн (арк. спр. 43).

Згідно довідки Старобільського ОУПФУ б/д та б/н ОСОБА_1 виплачена пенсія за червень-листопад 2018 року в сумі 13468,14 грн (арк. спр. 44).

В інформації Старобільського ОУПФУ від 05.03.2019 № 3727/08 зазначено, що виплата пенсії позивачу призупинена 01.12.2018, а відтак призупинено і її нарахування (арк. спр. 33).

Згідно листа Старобільского ОУПФУ від 11.01.2019 № 351/02 з 01.04.2017 позивачу призупинено виплату пенсії у зв'язку з необхідністю перевірки наявності підстав для подальшої виплати пенсії на території, підконтрольній владі. Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 (справа № 431/6172/17) Старобільске ОУПФУ зобов'язано з 01.04.2017 відновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 та допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. Управлінням після отримання постанови суду, рішення суду виконано у межах суми стягнення за один місяць та ОСОБА_1 отримала місячний розмір пенсії в березні 2018 року в сумі 2244,69 грн. Після набрання чинності постанови Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 управлінням ОСОБА_1 проведено відновлення нарахування пенсії та нараховано борг в сумі 25081,63 грн. за період з 01.04.2017 по 31.05.2018. Доплата пенсії в сумі 25081,63 грн. за період з 01.04.2017 по 31.05.2018 нараховано на 4 тип відомості та буде виплачена після отримання фінансування на даний вид виплати. Відповідно до рішення Луганського окружного адміністративного суду від 05.02.2018 по справі № 431/6172/17 ОСОБА_1 щомісячно пенсію отримувала по 30.11.2018. З 01.12.2018 виплату пенсії ОСОБА_1 призупинено після отримання інформації з управління соціального захисту населення Старобільської РДА у зв'язку зі скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи, відповідно до абзацу 7 частини першої статті 12 закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706 (арк. спр. 16).

Будь-яке рішення Старобільського ОУПФУ про припинення виплати позивачу пенсії за інвалідністю відповідачем не надано.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених позовних вимог та оцінюючи обґрунтованість заперечень відповідача, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Статтею 2 Закону № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Статтею 12 Закону № 1706-VII визначені підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення (абзац сьомий частини першої статті 12 цього Закону).

Структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад на підставі прийнятого рішення невідкладно вносить до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб відомості про скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (абзац частини першої статті 12 цього Закону).

Згідно статті 14 Закону № 1706-VII (Заборона дискримінації) внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» право на пенсію за віком має кожний громадянин похилого віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

Стаття 4 Закону №1058 визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Частиною третьою статті 4 Закону №1058 регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058 передбачено, що цей Закон регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону №1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо припинення та поновлення виплати пенсії врегульовані у статті 49 Закону №1058.

Частиною першою статті 49 Закону №1058 передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений у частині першій статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" перелік підстав для припинення виплати пенсії підлягає розширеному тлумаченню лише у випадках, передбачених виключно законом.

Скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, зміна місця проживання тощо не визначені законами як підстави для припинення виплати пенсії.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, держава зобов'язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Верховний Суд України у своєму рішенні від 06.10.2015 у справі № 608/1189/14-а прийшов до аналогічних висновків та зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право на отримання пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія (реєстраційний № рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 53026124).

Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 "Про облік внутрішньо переміщених осіб", від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та від 08.06.2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", не є законами, а тому ці підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Суд зазначає, що положення загального Закону №1058 підлягають застосуванню з врахуванням спеціального законодавства, яке регулює здійснення соціальних виплат щодо осіб, які мешкали на території, яка тимчасово не контролюється українською владою.

Як наслідок, суд аналізує спірні правовідносини з урахуванням положень як Закону №1058, так і Закону України «Про боротьбу з тероризмом», Закону № 1706-VII та інших законів.

Відповідач в запереченнях пояснив, що відсутність внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування сама по собі є порушенням обов'язкової умови для отримання соціальних послуг відповідно до статті 7 Закону № 1706-VII. Однак при цьому відповідачем не зазначено частини вказаної статті, оскільки вона має десять частин. Аналіз вказаної статті не дає підстав для підтвердження зробленого відповідачем висновку, оскільки жодна частина не має таких умов. Навпаки, частина перша статті 7 Закону № 1706-VII визначає умови того, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення та на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Як свідчить зміст цієї частини, законодавець розділив окремо поняття «права на пенсійне забезпечення» та «права на отримання соціальних послуг». У зв'язку з чим така позиція відповідача є помилковою.

Судом досліджується дотримання відповідачем законодавчо встановлених гарантій реалізації позивачем саме права на пенсійне забезпечення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 довідку внутрішньо переміщеної особи від 23.12.2014 № 8609 на підставі пункту 3 статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» скасовано 05.12.2018.

Припинення виплати пенсії позивачу з 01.12.2018 відбулось на підставі інформаційного обміну з Управлінням соціального захисту населення. Самого рішення про припинення виплати пенсії позивачу управлінням не приймалось.

Після цього відповідач з посиланням на положення Закону № 1706-VІІ робить висновок стосовно того, що позивач фактично не мешкає за адресою реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, що є на думку відповідача законодавчою підставою для припинення виплати пенсії.

Така позиція відповідача є хибною з огляду на те, що відповідно до положень спеціального Закону № 1706-VІІ, а саме: статті 12, питання щодо позбавлення особи статусу внутрішньо переміщеної внаслідок зміни фактичного місця проживання віднесені до повноважень не органу Пенсійного фонду України, а до повноважень структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи.

Як наслідок, відповідач не є тим органом, який відповідно до законодавства уповноважений надавати юридичну оцінку щодо місця проживання внутрішньо переміщеної особи.

Судом не виявлені колізії між положеннями статті 7 Закону № 1706-VІІ та статті 49 Закону №1058, оскільки як стаття 7 Закону № 1706-VІІ, так й інші статті цього Закону не регламентують порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі, що б суперечило положенням Закону №1058.

Відповідачем в якості підстави припинення виплати пенсії зазначена обставина того, що позивач фактично не мешкає за адресою реєстрації як внутрішньо переміщеної особи.

Однак такої підстави припинення виплати пенсії не передбачено як загальним Законом № 1058, так не передбачено й Законом № 1706-VІІ або іншими законами.

Натомість, судом встановлено, що відповідач в порушення частини першої статті 49 Закону №1058 зовсім не виносив рішення про припинення виплати пенсії позивачу, фактично припинивши її виплату.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що припинення з 01.12.2018 виплат позивачу раніше призначеної пенсії за інвалідністю є протиправним, що вказує на наявність підстав зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу саме з 01.12.2018 та виплатити утворену заборгованість.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Старобільське ОУПФУ подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У Рішенні від 30.06.2009 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3, абзац другий пункту 4 мотивувальної частини).

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.05.2002 у справі "Бурдов проти Росії" визначив, що у контексті статті 6 Конвенції виконання судового рішення, прийнятого будь-яким судом, має розглядатися як складова "судового розгляду".

З огляду на викладене, встановлення судом контролю за виконанням судового рішення є заходом для забезпечення конституційного права громадянина на судовий захист.

Зважаючи на наведене, суд з метою відновлення порушених прав позивача, на виконання завдань адміністративного судочинства, визначених КАС України, вважає за необхідне встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в даній адміністративній справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Оскільки у даній справі позовні вимоги щодо зобов'язання вчинити певні дії (вимоги немайнового характеру) задовольняються, а згідно частини першої статті 139 КАС України судові витрати підлягали оплаті, судовий збір у розмірі 768,40 грн. належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Старобільського ОУПФУ.

На підставі пункту 1 частини першої статті 371 КАС України, яким закріплено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць, рішення суду слід звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2244,69 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 133, 139, 241-246, 250, 255, 262, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за інвалідністю з 01.12.2018.

Зобов'язати Старобільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41246506, місцезнаходження: 92704, Луганська обл., Старобільський район, м. Старобільськ, кв. Дружби, буд. 1 А) поновити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1) з 01.12.2018 нарахування та виплату раніше призначеної пенсії за інвалідністю та виплатити усю заборгованість по пенсії, що виникла за період її несплати, починаючи з 01.12.2018.

Рішення суду звернути до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 2244,69 грн. (дві тисячі двісті сорок чотири гривні 69 коп.)

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Старобільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (ідентифікаційний код 41246506, місцезнаходження: 92704, Луганська обл., Старобільський район, м. Старобільськ, кв. Дружби, буд. 1 А) до Державного бюджету України судовий збір в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 коп.).

Встановити контроль за виконанням рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 у справі № 360/567/18 шляхом зобов'язання у Старобільському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Луганської області надати до суду звіт про виконання рішення протягом місяця з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця