Справа № 522/23791/17
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/23791/17
Головуючий в 1 інстанції: Абухін Р.Д.

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, за участю третіх осіб: Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

8 грудня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, в якому просила визнати протиправною бездіяльність управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради з не проведення перевірки за фактом самовільного, без узгодження з відповідними органами місцевого самоврядування та державної адміністрації, переносу ОСОБА_3 меж частини земельної ділянки, що знаходиться у його користування за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язати управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради провести перевірку вказаного факту самовільного, без узгодження з відповідними органами місцевого самоврядування та державної адміністрації, переносу ОСОБА_3 меж частини земельної ділянки, що знаходиться у його користування за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не проведення перевірки за вказаними фактами порушення ОСОБА_3 законодавства в сфері містобудівної діяльності, прав та інтересів Одеської міської ради та позивача, як співвласника домоволодіння.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що на заяву позивача надав відповідь, якою повідомив про направлення листа до Київського ВП у м. Одеса ГУ НП для сприяння у проведенні перевірки дотримання вимог у сфері містобудівної діяльності, будівельних стандартів та норм. Крім того, відповідач звернув увагу ОСОБА_2, що факт захоплення земельної ділянки не є підставою для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю. На підставі викладеного просив залишити позов без задоволення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи, предмет та підстави висунутих вимог. Крім того, відповідачем не надано жодного документу, який би підтверджував факт проведення перевірки ОСОБА_3, зокрема, протокол, акт перевірки тощо. Апелянт також зазначає, що із відповіді відповідача вбачається, що за адресою перевірки об'єкт нерухомості експлуатується як магазин непродовольчих товарів, однак судом першої інстанції не враховано, що в житловому будинку, власниками якого є позивач та ОСОБА_3, не може знаходитись магазин непродовольчих продуктів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками домоволодіння № 3а по пров.2-й Тупіковий в м.Одесі.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 291.11.2017 року по справі № 520/3947/17 встановлено, що спір за суміжне домоволодіння муж позивачем та ОСОБА_3 існує з 2011 року.

02 серпня 2017 року до відповідача надійшла заява представника ОСОБА_2 про вчинення правопорушення у сфері містобудівної діяльності з проханням провести перевірку вказаного факту самовільного будівництва і переносу ОСОБА_3 меж земельної ділянки, що знаходиться у його користуванні (а.с. 8-9).

18 грудня 2017 року відповідач надав відповідь на заяву в якій зазначив, що під час неодноразових виїздів на місце, факту виконання будівельних робіт не зафіксовано, об'єкт експлуатується, як магазин непродовольчих товарів, власник або його уповноважена особа відсутні. З метою вжиття заходів згідно чинного законодавства та в межах наданих повноважень, управлінням ДАБК Одеської міської ради направлено листа до Київського ВП у м.Одесі ГУ НП в Одеській області, з проханням надати наявну інформацію щодо визначеного об'єкту, а також сприяння у забезпеченні присутності власника або його представника для проведення об'єктивної, всебічної перевірки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав, що заяву позивача розглянутою, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, поставленні в заві позивача питання не є підставою для здійснення державного архітектурно - будівельного контролю.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані Конституцією України, Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року №3038-VI (далі Закон №3038-VI), Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабміну України від 23.05.2011 № 553 (далі - Порядок № 533) та Земельним Кодексом України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 1 ст. 41 Закону України №3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 5, 7 Порядку № 553 державний архітектурно - будівельний контролю здійснюється, зокрема, шляхом проведення позапланових перевірок.

Підставою для проведення позапланової перевірки є, зокрема, звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб'єктом містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Аналогічні підстави для проведення позапланової перевірки визначенні і в ст. 41 Законі №3038-VI.

За приписами п.16,17 Порядку № 553, за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт.

Позовні вимоги ОСОБА_2 стосуються бездіяльності управління ДАБК Одеської міської ради, яка полягає у непроведенні за фактом її звернення перевірки щодо самовільного, без узгодження з відповідними органами місцевого самоврядування та державної адміністрації, переносу ОСОБА_3 меж частини земельної ділянки, що знаходиться у його користування за адресою: АДРЕСА_1, за рахунок земель Одеської міської ради.

Частиною 1 та ч.2 ст.106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

З урахуванням наведеної правової норми вірним є висновок суду першої інстанції, що порушені у заяві ОСОБА_2 питання стосуються діяльності Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, який є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів). Оскільки факт захоплення земельної ділянки не є підставою для здійснення державного архітектурного контролю, тому на відповідача не може бути покладений обов'язок провести перевірку за цим фактом.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення позову, судом першої інстанції вірно відмовлено у його задоволенні.

Доводи апеляційної скарги не містять правових підстав на скасування висновків суду.

Судова колегія враховує, що звернення ОСОБА_2 до управління ДАБК не містило обставин самочинного будівництва її сусідом, навпаки вона зазначала про наявність в нього зареєстрованої декларації від 13.12.2011 про готовність об'єкта до екслутації. Тому доводи апелянта, що суд залишив поза увагою факт протиправного непроведення відповідачем перевірки при повідомленні про порушення особою законодавства у сфері містобудівного законодавства, не грунтуються на обставинах справи.

Рішення суду першої інстанції не містить висновку щодо проведення відповідачем перевірки за фактом звернення ОСОБА_2, суд лише зазначає про надання відповідачем відповіді на таке звернення. На підставі викладеного посилання апелянта на безпідставність та недоказовість висновків суду щодо обставин проведення перевірки є хибними.

Оскільки ані позовна заява, ані апеляційна скарга не містить доводів щодо строків розгляду відповідачем звернення ОСОБА_2 та змісту наданої відповіді, у відповідності до ч.2 ст.9, ч.1 ст.308 КАС України, судова колегія не надає цім обставинам правової оцінки.

Оцінюючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 24 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко