Справа № 2340/3902/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Гаращенко В.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 березня 2019 року Справа № 2340/3902/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги
на предмет спору: Департамент фінансів Міністерства оборони України

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Департамент фінансів Міністерства оборони України про:

- визнання протиправною бездіяльності Черкаського ОВК щодо не направлення документів позивача про можливість виплати одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для подальшого розгляду на комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 надати Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок та матеріали щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності другої групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення йому інвалідності, але його документи були повернуті Департаментом Міноборони до Черкаського ОВК без прийняття відповідного рішення про призначення йому та виплату такої допомоги, а також на те, що підстави для повернення документів, зазначені Департаментом Міноборони, є надуманими, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та суперечать судовій практиці.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін, наполягаючи на тому, що ОВК не було допущено жодної протиправної бездіяльності у відношенні позивача, а також на правомірності висновків суду першої інстанції.

У судове засідання сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, не з`явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави передбачені КАС України для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з`явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 09.05.1983 р. по 11.05.1985 р. позивач проходив строкову військову службу, у тому числі у складі діючої армії в Демократичній Республіці Афганістан у період бойових дій з 28.10.1983 р. по 11.05.1985 р. при в/ч ПП 84397.

10.03.2016 р. позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, травмою, контузією та захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків а/с при перебуванні в країнах де велися бойові дії (довідка МСЕК від 10.03.2016 р. серії 12 ААА №199146).

20.05.2016 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням ІІ групу інвалідності.

До вказаної заяви позивачем було додано копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по-батькові і місце реєстрації, довідки РНОКПП, виписки з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності серія 12 ААА №199146 від 10.03.2016 р., сторінок військового квитка, довідку банку, копії витягу з протоколу засідання ЦВЛК, акту судового-медичної експертизи, довідку про проходження військової служби.

Відповідач направляв зазначену заяву позивача, подані ним документи та складений ОВК висновок від 24.05.2016 р. № 6/8/5/820 до Департаменту фінансів Міністерства оборони України, але такі документи були повернуті Департаментом до ОВК на доопрацювання з підстав відсутності документа, що свідчить про причини та обставини поранення.

У березні 2018 позивач знову звернувся до відповідача із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

02.04.2018 р. листом № 6/8/5/466 відповідач у зв`язку з тим, що минулого разу подані позивачем документи були повернуті Департаментом Міноборони до ОВК з вказаних причин, роз`яснив позивачу, що оскільки ним надано не всі необхідні для прийняття рішення документи, вказавши на відсутність документа, що свідчить про причини та обставини поранення, то матеріали не можуть направлятись до Департаменту фінансів Міністерства оборони України.

Позивач, вважаючи неправомірною бездіяльність відповідача щодо не направлення його документів за належністю, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності, з приводу якої позивач звернувся з позовом у цій справі, що ОВК вже складався відповідний висновок стосовно призначення позивачу одноразової грошової допомоги та його документи разом з таким висновком надсилалися відповідачем до Міноборони, але були повернуті на доопрацювання з підстав, визначених безпосередньо Департаментом фінансів Міноборони.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII (далі Закон № 2011-ХІІ), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі Порядок № 975), Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. № 393 «Про затвердження Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі Порядок № 393).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що він поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно з пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Підпунктом «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ у відповідній редакції, чинній на момент встановлення інвалідності, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності ІI групи.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

У п. 11 Порядку № 975 визначено, що вiйськовослужбовець, вiйськовозобов`язаний та резервiст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разi настання iнвалiдностi чи втрати працездатностi без встановлення йому iнвалiдностi, подає уповноваженому органу такi документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням iнвалiдностi чи часткової втрати працездатностi без встановлення iнвалiдностi; довiдку медико-соцiальної експертної комiсiї про встановлення групи iнвалiдностi або вiдсотка втрати працездатностi iз зазначенням причинного зв`язку iнвалiдностi чи втрати працездатностi.

До заяви додаються копiї: постанови вiдповiдної вiйськово-лiкарської комiсiї щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузiї, травми або калiцтва), захворювання; документа, що свiдчить про причини та обставини поранення (контузiї, травми або калiцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане iз вчиненням особою кримiнального чи адмiнiстративного правопорушення або не є наслiдком вчинення нею дiй у станi алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`янiння, або навмисного спричинення собi тiлесного ушкодження; сторiнок паспорта з даними про прiзвище, iм`я та по батьковi i мiсце реєстрацiї; документа, що засвiдчує реєстрацiю фiзичної особи у Державному реєстрi фiзичних осiб - платникiв податкiв, виданого органом доходiв i зборiв (для фiзичної особи, яка через свої релiгiйнi переконання вiдмовляється вiд прийняття реєстрацiйного номера облiкової картки платника податкiв, офiцiйно повiдомила про це вiдповiдний орган доходiв i зборiв та має вiдмiтку в паспортi громадянина України, - копiю сторiнки паспорта з такою НОМЕР_1 ).

Згідно з п. 12 Постанови № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Абзацом 9 пункту 1 Порядку № 393 передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Отже, уповноваженим органом щодо вирішення питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги по інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, є Міністерство оборони України.

У свою чергу, на військові комісаріати покладено обов`язок щодо складання висновку стосовно призначення особі, яка звернулася, вказаної допомоги та направлення такого висновку разом з поданою заявою і документами такої особи до Міноборони.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що вперше позивач звернувся до Черкаського ОВК із заявою та відповідним пакетом документів для призначення йому спірної допомоги у травні 2016 року, у зв`язку з чим відповідачем було виконано покладений на нього обов`язок щодо складання відповідного висновку та направлення його разом із заявою позивача та доданими до неї документами до Міноборони для прийняття відповідного рішення.

Однак, в наступному Міноборони в особі Департаменту фінансів було повернуло ОВК пакет документів позивача для доопрацювання з наведенням конкретного висновку щодо відсутності документу, підтверджуючого причини та обставини поранення.

Разом з тим, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження позивачем не було надано жодних доказів, які б підтверджували, що ним оскаржувався висновок ОВК 2016 року з приводу призначення йому спірної допомоги та/або дії (рішення чи бездіяльність) Міноборони щодо повернення його документів на доопрацювання до ОВК з визначенням відсутності документу, підтверджуючого причини та обставини поранення, що вказані дії (рішення чи бездіяльність) відповідних суб`єктів владних повноважень визнавалися протиправними у порядку, встановленому законодавством, тощо.

Водночас, повно та всебічно перевіряючи всі доводи апеляційної скарги у межах підстав звернення до суду з цим позовом, судова колегія зазначає, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.

При цьому, право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК, і обов`язок щодо забезпечення його реалізації шляхом прийняття відповідного рішення покладено на Міністерство оборони України шляхом прийняття відповідного рішення.

Порядок отримання особою зазначеної допомоги та її розмір регламентуються законодавством, чинним на момент виникнення в неї такого права.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21.06.2018 р. у справі № 816/958/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, він є обов`язковим для врахуванням апеляційним судом при вирішенні даної справи.

Разом з тим, як вбачається з обставин даної конкретної справи, позивач звернувся з цим позовом саме до Черкаського ОВК, Міноборони не є відповідачем у справі і його дії, рішення чи бездіяльність позивачем у цьому позові не оскаржуються, тому в суду апеляційної інстанції, виходячи з норм ст. 308 КАС України, відсутні правові підстави їх перевіряти.

Доводи апелянта про те, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення йому інвалідності, але його документи були повернуті Департаментом Міноборони до Черкаського ОВК без прийняття відповідного рішення про призначення йому та виплату такої допомоги, а також на те, що підстави для повернення документів, зазначені Департаментом Міноборони, є надуманими, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та суперечать судовій практиці, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що Міноборони не є відповідачем у цій справі і саме до нього позовні вимоги ОСОБА_1 не заявлялися, а до компетенції суду апеляційної інстанції, відповідно до ст. 48 КАС України, зокрема ч. 7 цієї норми, не належить здійснення заміни відповідача.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення позову, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року без змін.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 13 березня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: