Справа № 1440/1642/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/1642/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Шляхтицького О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року у складі суду судді Гордієнко Т.О. по справі за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв про стягнення податкового боргу в сумі 300973,95 грн., -

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (дала - ГУ ДФС у Миколаївській області) звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва про стягнення податкового боргу в сумі 300 973,95 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва в дохід держави податковий борг в сумі 264 661,27 грн. (двісті шістдесят чотири тисячі шістсот шістдесят одну гривню 27 коп.). У задоволенні позовних вимог про стягнення податкового боргу в сумі 36 312,66 грн. за листопад 2016 року відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаєва звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення суду першої інстанції, а саме в частині стягнення з відповідача нарахованої позивачем пені, в розмірі 46 584,77 грн. та ухвалити нове рішення про відмову ГУ ДФС у Миколаївській області у стягненні податкового боргу, а саме нарахованої пені, на суму 46 584,77 грн.. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також рішення суду першої інстанції винесено з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаєва не погоджується з тим, що вся сума яка стягується, 300 973,95 грн., є узгодженою, оскільки, відповідно до розрахунку від 18.05.2018 р. частина податкового боргу, в розмірі 46 584,77 грн., є пенею. Апелянт зазначає, що відповідачем неправомірно нараховано пеню відповідно до п.п. 129.1.1 ст. 129 ПК України, оскільки сума грошового зобов'язання визначена платником податків самостійно, а не внаслідок податкової перевірки контролюючим органом, тому нарахування пені має розпочинатись відповідно до пп. 129.1.3 ст. 129 ПК України, після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання. Тоді як з розрахунку від 18.05.2018 р. (а.с. 8) вбачається, що пеня за період квітень - жовтень 2016 р. розрахована починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання тобто з 30.05.2016 р., а мала бути розрахована розпочинаючи з 29.08.2016 р. (після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, згідно пп. 129.1.3 ст. 129 ПК України). Таким чином, розмір пені розрахований без урахування 90-денного строку визначеного у згідно пп. 129.1.3 ст. 129 ПК України, тому є неправомірно завищеним. Крім того, апелянт зазначає про відсутність розрахунку пені доданого до відповіді на відзив та витягу з інтегрованої картки платника податків відомостей, на яку саме суму заборгованості та за який місяць/рік податкового боргу згідно декларації нараховується пеня, зазначається лише за який період (з- по) та сума нарахованої пені. Апелянт, вважає, що зазначене призводить до того, що неможливо перевірити правильність нарахованої пені відповідно до норм ПКУ. З урахуванням вищезазначеного, пеня, яка нарахована позивачем та задоволена судом першої інстанції в розмірі 46 584,77 грн. розрахована з порушеннями норм Основного закону, Податкового кодексу України та в розумінні ст. 75, 76, 77 КАС України не підтверджена достовірними та достатніми доказами та є недоведеною.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Квартирно - експлуатаційний відділ міста Миколаєва є платником податків, тому за приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановленим цим кодексом.

Як вбачається з розрахунку податкової заборгованості по земельному податку з юридичних осіб (а.с. 8), за відповідачем рахується податковий борг у розмірі 300 973,95 грн., який утворився на підставі податкових декларацій з плати за землю, зазначених у розрахунку, та нарахованої пені у розмірі 46 584,77 грн., з яких: за листопад 2016 року - 36312,68 грн., за грудень 2016 року - 36312,72 грн., за січень 2017- грудень 2017 - 144222,72 грн. (з урахуванням уточнюючої податкової декларації), за січень 2018 - березень 2018 року - 37541,06 грн. (з урахуванням самостійно нарахованих: штрафу у сумі 478,74 грн. та пені у сумі 367,25 грн.).

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 264 661,27 грн. (з врахуванням вже сплачених 36 312,68 грн. нарахованих на підставі податкової декларації від 17.02.2016 № за листопад 2016).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

Відповідачем до позивача подано податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 та 2018 роки, в яких самостійно визначено щомісячний платіж із земельного податку.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача виникла заборгованість із земельного податку у сумі 300 973,95 грн., яку нараховано на підставі Розрахунків земельного податку від 17.02.2016 року № (а.с. 8).

У відповідності до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16. Податкового кодексу України, встановлено обов'язок платників податків, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 54.1. ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України встановлено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій.

Відповідно до п. 287.3 ст. 287. Податкового кодексу України, податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 287.4 ст. 287 Податкового кодексу України податкове зобов'язання з плати за землю, визначене у новій звітній податковій декларації, у тому числі за нововідведені земельні ділянки, сплачується власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

В порушення вимог податкового законодавства відповідач у добровільному порядку не сплатив суму самостійно визначеного грошового зобов'язання з земельного податку, внаслідок чого у нього виник податковий бог у сумі 300 973,95 грн.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до приписів п. 54.1 ст. 54 ПК України крiм випадкiв, передбачених податковим законодавством, платник податкiв самостiйно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пенi, яку зазначає у податковiй (митнiй) декларацiї або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановленi цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пенi вважається узгодженою.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкові зобов'язання, самостійно визначені платником податків, не підлягають оскарженню згідно з п. 56.11 ст. 56 ПК України.

У відповідності з п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України на адресу відповідача надсилалась податкова вимога від 06.06.2016 р. №101-17 на суму 145250,72 грн. (а.с. 11).

Згідно з п. 59.5. ст. 59 Податкового кодексу України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Колегія суддів зазначає, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 року у справі №814/2757/16 позов Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області задоволено та стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва податковий борг в сумі 363 126,80 грн., в тому числі і 36 312,68 грн. нарахованих на підставі податкової декларації від 17.02.2016 № за листопад 2016 року, по яких позивач повторно заявив позовні вимоги.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідач своїм правом не скористався, доказів погашення податкового боргу чи оскарження вимоги суду не подав.

Доводи апелянта про те, що пеня розрахована позивачем неправомірно та нарахування пені має розпочинатись відповідно до пп. 129.1.3 ст. 129 ПК України, після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, тоді як з розрахунку від 18.05.2018 р. (додаток № 1 до позовної заяви) вбачається, що пеня за період квітень - жовтень 2016 р. розрахована починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов'язання тобто з 30.05.2016 р., а мала бути розрахована розпочинаючи з 29.08.2016 р. (після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов'язання, згідно пп. 129.1.3 ст. 129 ПК України), колегія суддів вважає безпідставними, так як вони не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, з огляду на наступне.

Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Наявність податкового боргу відповідача підтверджується розрахунком податкової заборгованості та витягом з інтегрованої картки платника земельного податку з юридичних осіб відповідача.

З приводу розміру пені варто зазначити, що відповідно до пп. 129.1.1 п. 129.1 ст. 129 ПК України, пеня нараховується після закінчення встановлених цих Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов'язання на суму податкового боргу.

Відповідно до пп. 129.3.1 п. 129.3 ст. 129 ПК України нарахування пені закінчується, зокрема, у день зарахування котів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку (абз. 2 129.3.4 п. 129.3 ст. 129 ПК України.)

Крім того варто зазначити, що пеня нараховується контролюючим органом в автоматичному режимі на підставі даних інтегрованої картки платника податків.

Інші доводи апеляційної скарги також є безпідставними, та не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду підлягає частковому скасуванню у зв'язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального права, щодо нарахування пені на суму 46 584,77 грн., при цьому не надаючи обґрунтованих доказів, чому саме розмір пені є неправомірно завищеним. Крім того, зміст апеляційної скарги, який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції, містить виключно суб'єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ГУ ДФС у Миколаївській області є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2018 року по справі за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв про стягнення податкового боргу в сумі 300973,95 грн. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.І. Шляхтицький