Справа № 640/20037/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Карпушової О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в м. Києві, третя особа - Подільське управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ НП в м. Києві), третя особа - Подільське управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві (далі - Третя особа, Подільське управління поліції), про:

- визнання поважним та поновлення строку для оскарження наказу ГУ НП в м. Києві від 25.07.2018 року №747 о/с;

- визнання незаконним та скасування наказу ГУ НП в м. Києві від 25.07.2018 року №747 о/с;

- поновлення ОСОБА_2 на посаді оперуповноваженого спеціальної поліції відділу кримінальної поліції Подільського управління поліції;

- стягнення на користь ОСОБА_2 середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у сумі 9 224,26 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду від 26.12.2018 року повернуто позову заяву у зв'язку з неусуненням визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліків з підстав пропуску місячного строку оскарження наказу про звільнення з публічної служби та відсутності доказів наявності непереборних та об'єктивних обставин, які зумовили недотримання такого строку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою поновити строк для оскарження наказу ГУ НП в м. Києві від 25.07.2018 року №747 о/с щодо поновлення на посаді оперуповноваженого спеціальної поліції відділу кримінальної поліції Подільського управління поліції. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було надано оцінку доводом Позивача щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, а саме - не враховано перебування ОСОБА_2 на амбулаторному лікуванні з 25.08.2018 року по 26.09.2018 року. Крім того, наголошує на неправильному застосуванні до спірних правовідносин п. 8 ст. 169 КАС України, яка не містить заборони повторно звернутися до суду після повернення позовної заяви.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, при постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що, по-перше, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2018 року позовна заява ОСОБА_2 повернута останньому у зв'язку з неусуненням недоліків, визначених в ухвалі від 08.10.2018 року, зокрема, пропуску строку звернення до суду; при цьому суд зауважив, що дана ухвала не оскаржувалася в апеляційному порядку, по-друге, ненадання доказів об'єктивної неможливості звернення до суду із даним позовом у межах регламентованого законом місячного строку.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суспільні відносини, пов'язані зі вступом, проходженням та звільненням з публічної служби в органах внутрішніх справ регулюється спеціальним законодавством - Законом України «Про Національну поліцію», а також затвердженим постановою КМ України від 29.07.1991 року №114 Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та іншими нормативно-правовими актами.

Разом з тим, питання звернення до суду за захистом своїх прав при вступі, проходженні та звільненні з публічної служби врегульовуються положеннями КАС України, який встановлює спеціальні строки звернення до адміністративного суду.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, процесуальний закон, включаючи в себе спеціальну норму щодо строків звернення до адміністративного суду з питань, зокрема, проходження публічної (військової) служби, встановлює місячний строк для звернення до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод або інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту позовної заяви, ОСОБА_2 зазначає, що із оскаржуваним наказом від 25.07.2018 року №747 о/с був ознайомлений 26.07.2018 року та у той же день отримав трудову книжку (стор. 6 копії позовної заяви, а.с. 9). Проте, із вказаним позовом звернувся до суду 21.12.2018 року (а.с. 12).

Тобто, дізнавшись про своє звільнення 26.07.2018 року, ОСОБА_2 не скористався правом звернення до суду із позовом про скасування наказу у місячний строк, як того вимагають положення ч. 5 ст. 122 КАС України. Наведене, на думку судової колегії, свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання причин пропущення строку звернення до суду поважними.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними доводи Позивача про те, що останній у період з 25.08.2018 року по 26.09.2018 року перебував на амбулаторному обстеженні та лікуванні (а.с. 45), а відтак допустив пропуск строку звернення до суду з поважних підстав, оскільки, на переконання судової колегії, перебування на амбулаторному обстеженні та лікуванні не може свідчити про неспроможність Позивача у вказаний період реалізувати своє право на звернення до суду із вказаним позовом.

Відтак, оскільки строк звернення до адміністративного суду сплинув 26.08.2018 року вперше за захистом власних прав та інтересів ОСОБА_2 звернувся лише 27.09.2019 року, тобто, через більше, ніж через два місяці після оголошення останньому ознайомлення зі змістом оскаржуваного наказу.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.11.2018 року у справі № 826/9774/16.

Крім того, судовою колегією враховується, що в ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2018 року у справі №826/15831/18 про повернення вперше поданої ОСОБА_2 позовної заяви встановлено, що останнім не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку та неможливості звернення до суду в його межах. Дана ухвала, як вірно відзначив суд першої інстанції, в апеляційному порядку оскаржена не була, що, на переконання колегії суддів, свідчить про згоду особи з її висновками.

У контексті наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Тобто, правильно зазначаючи про те, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду, Апелянтом не враховано, таке звернення повинно бути здійснено у порядку, встановленому законом, тобто з урахуванням, у тому числі, строку звернення до суду.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід'ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов'язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п'ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Оскільки на протязі більше ніж двох місяців Позивачем не ставилося питання щодо правомірності звільнення останньої з публічної служби, то подання позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням спірного наказу матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об'єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Відтак, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для поновлення ОСОБА_2 строку звернення до суду із вказаним позовом, підтверджуються матеріалами справи, у той час як доводи апеляційної скарги відповідну позицію суду не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, обґрунтовано зазначивши про наявність правових підстав для повернення позовної заяви на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 240, 242-244, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Карпушова

Повний текст постанови складено « 13» березня 2019 року.