Справа № 819/1146/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/916/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 819/1146/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державного реєстратора Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській областітреті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішень (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Баранюком А.З. в м. Тернополі Тернопільської області 24.10.2018 року, згідно з журналом судового засідання 13:32 год., повний текст судового рішення складено 01.11.2018), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Державного реєстратора Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_4, ОСОБА_6 у Тернопільському районі міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про:

- визнання протиправними дії ОСОБА_6 у Тернопільському районі Міськрайоного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, щодо державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0648, площею 0.2672 га, :01:001: 0649 площею 0.4259 га, :01:001:0650 площею 0.5929 га, :01:001:0651 площею 0.1591 га, :01:001:0652 площею 0.1591 га, що розташовані на території Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської;

- скасування державної реєстрації цих земельних ділянок;

- визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_4 від 29.05.2018 року про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01: 001:0648, :01:001:0649, :01:001:0650, :01:001:0651 та :01:001:0652 за ОСОБА_1.

В ході розгляду справи здійснено заміну відповідача ОСОБА_6 у Тернопільському районі міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (а.с. 149 т. 1).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ОСОБА_6 у Тернопільському районі Міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, щодо державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0648, площею 0.2672 га, :01:001: 0649 площею 0.4259 га, :01:001:0650 площею 0.5929 га, :01:001:0651 площею 0.1591 га, :01:001:0652 площею 0.1591 га, що розташовані на території Шляхтинецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_4 від 29.05.2018 року про державну реєстрацію права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_1: 01:001:0648, :01:001:0649, :01:001:0650, :01:001:0651 та :01:001:0652 за ОСОБА_1.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила третя особа ОСОБА_1, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що відповідачі при здійснили реєстраційні дії відповідно до вимог чинного законодавства та не допустили жодних порушень законодавства, прав та інтересів позивачів. Зазначає, що позивачі мають право захищати свої майнові права за правилами цивільного судочинства. Крім того, ОСОБА_1 та відповідачі не порушували заборону відчуження земельних ділянок, оскільки жодного відчуження не відбулося, а ОСОБА_1, здійснюючи повноваження власника земельних ділянок, провів їх поділ і обєднання, проте такі дії не охоплюються забороною відчуження.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до Акту опису і арешту майна від 20 вересня 2016 року проведено опис і арешт належного ОСОБА_1 майна, у тому числі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0634, :01:001:0635 та :01:001:0636, що знаходяться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район Шляхтинецька сільська рада.

Відповідно до Акту опису і арешту майна від 22 листопада 2016 року проведено опис і арешт належного ОСОБА_1 майна, у тому числі земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0627, :01:001:0628, :01:001:0588, :01:001:0589, :01:001:0590, :01:001:0591, що знаходяться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район Шляхтинецька сільська рада.

Крім того, постановою старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 10 жовтня 2010 року відкрито зведене виконавче провадження № 52615791 про стягнення з ОСОБА_1 боргу відповідно до виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року № 607/1061/16-ц.

Інформація про арешти зазначених ділянок була внесена до Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, що підтверджується долученими до матеріалів справи довідками.

Постановою старшого державного виконавця Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 10 жовтня 2010 № 52615791 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить ОСОБА_1

Відповідно до Актів про проведення електронних торгів від 05 грудня 2016 року, ОСОБА_2 визнано переможцем електронних торгів з реалізації належних ОСОБА_1 земельних ділянок з кадастровим номером :01:001:0634, площею 0,1399 га, з кадастровим номером :01:001:0635, площею 0,453 га та кадастровим номером :01:001:0636, площею 0,3182 га, які знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район Шляхтинецька сільська рада, цільове призначення «для індивідуального садівництва».

Відповідно до Актів про проведення електронних торгів від 14 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано переможцем електронних торгів з реалізації належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0588, площею 0,0650 га, з кадастровим номером :01:001:0589, площею 0,0650 га, з кадастровим номером :01:001:0590, площею 0,0649 га та з кадастровим номером :01:001: 0591, площею 0,0678 га, які знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район Шляхтинецька сільська рада, цільове призначення «для індивідуального садівництва».

Відповідно до Актів про проведення електронних торгів від 14 лютого 2018 року ОСОБА_3 визнано переможцем електронних торгів з реалізації належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0627, площею 0,0983 га та з кадастровим номером :01:001:0628, площею 0,0960 га, які знаходиться за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район Шляхтинецька сільська рада, цільове призначення «для індивідуального садівництва».

З пояснень представника позивачів слідує, що право власності позивачем ОСОБА_2 не оформлялося у звязку із розглядом Тернопільським міськрайонним судом справи № 607/13888/16-ц за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсними торгів з реалізації земельних ділянок з кадастровими номерами :01:001:0635, :01:001: 0636 та :01:001:0634.

Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 23.05.2018 у справі №607/13888/16-ц залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у позові про визнання недійсним електронних торгів з реалізації майна, котрі були проведені державним підприємством «СЕТАМ» від 15.11.2016 року за заявкою Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції України в Тернопільській області щодо реалізації земельних ділянок кадастровий номер № :01:001:0635, площа 0,453 га; кадастровий номер № :01:001:0636, площа 0,3182 га; кадастровий номер № :01:001:0634, площа 0,1399 га.

25 травня 2018 року ОСОБА_1 замовив виготовлення технічної документації із землеустрою щодо:

- поділу земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0636 площею 0,3182 га, на дві земельні ділянки;

- об'єднання земельних ділянок кадастровий номер :01:001:0635 площею 0,4530 га, та кадастровий номер :01:001:0634 площею 0,1399 га;

- об'єднання земельних ділянок кадастровий номер :01:001:0588 площею 0,0650 га, :01:001:0589 площею 0,0650 га; :01:001:0590 площею 0,0649 га, :01:001:0591 площею 0,0678 га;

- об'єднання земельних ділянок кадастровий № :01:001:00627 площею 0.0983 га, :01:001:00628, площею 0.0930 га, :01:001:00625 площею 0.1039 га, :01:001:00629 площею 0.1305 га.

Таким чином, внаслідок поділу земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0636 площею 0,3182 га, на дві земельні ділянки у Державному земельному кадастрі ОСОБА_6 у Тернопільському районі міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, запис про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,3182 га кадастровий номер :01:001:0636 скасовано, а Поземельну книгу на таку земельну ділянку закрито.

У Поземельній книзі на земельні ділянки, кадастровий № :01:001:0651 площею 0.1591 га, кадастровий № :01:001:0652 площею 0,1591 га сформовані в результаті поділу, здійснено запис про такий поділ із зазначенням скасованого кадастрового номеру :01:001:0636 земельної ділянки площею 0,3182 га.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_4 від 29.05.2018 року № 41319792 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0652 площею 0,1591 га за ОСОБА_1.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_4 від 29.05.2018 року № 41318691 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0651 площею 0,1591 га за ОСОБА_1.

Внаслідок об'єднання земельних ділянок кадастровий номер :01:001:0635 площею 0,4530 га, та кадастровий номер :01:001:0634 площею 0,1399 га у Державному земельному кадастрі ОСОБА_6 у Тернопільському районі міськрайонного управління у Тернопільському районі та м.Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, записи про державну реєстрацію земельних ділянок кадастровий номер :01:001:0635 площею 0,4530 га, та кадастровий номер :01:001:0634 площею 0,1399 га скасовано, а Поземельну книгу на таку земельну ділянку закрито.

У Поземельній книзі на земельну ділянку, кадастровий № :01:001:0650 площею 0.5929 га, сформовану в результаті об'єднання, здійснено запис про таке об'єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів :01:001:0635 площею 0,4530 га, та :01:001:0634 площею 0,1399 га.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_4 від 29.05.2018 року № 41308250 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0650 площею 0,5929 га за ОСОБА_1.

Внаслідок об'єднання земельних ділянок кадастровий номер :01:001:0588 площею 0,0650 га, :01:001:0589 площею 0,0650 га; :01:001:0590 площею 0,0649 га, :01:001:0591 площею 0,0678 га у Державному земельному кадастрі ОСОБА_6 у Тернопільському районі міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, записи про державну реєстрацію земельних кадастровий номер :01:001:0588 площею 0,0650 га, :01:001:0589 площею 0,0650 га; :01:001:0590 площею 0,0649 га, :01:001:0591 площею 0,0678 га скасовано, а Поземельну книгу на таку земельну ділянку закрито.

У Поземельній книзі на земельну ділянку, кадастровий № :01:001:0648 площею 0.2627 га, сформовану в результаті об'єднання, здійснено запис про таке об'єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок :01:001:0588 площею 0,0650 га, :01:001:0589 площею 0,0650 га; :01:001:0590 площею 0,0649 га, :01:001:0591 площею 0,0678 га.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_4 від 29.05.2018 року № 41324519 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,2627 га за ОСОБА_1.

Внаслідок об'єднання земельних ділянок кадастровий № :01:001:00627 площею 0,0983 га, :01:001:00628, площею 0,0930 га, :01:001:00625 площею 0,1039 га, :01:001:00629 площею 0.1305 га у Державному земельному кадастрі ОСОБА_6 у Тернопільському районі міськрайонного управління у Тернопільському районі та м. Тернополі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, записи про державну реєстрацію земельних кадастровий номер :01:001:00627 площею 0,0983 га, :01:001:00628, площею 0,0930 га, :01:001:00625 площею 0,1039 га, :01:001:00629 площею 0,1305 га скасовано, а Поземельну книгу на таку земельну ділянку закрито.

У Поземельній книзі на земельну ділянку, кадастровий № :01:001:0649 площею 0,4259 га., сформовану в результаті об'єднання, здійснено запис про таке об'єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок :01:001:00627 площею 0,0983 га, :01:001:00628, площею 0,0930 га, :01:001:00625 площею 0,1039 га, :01:001:00629 площею 0,1305 га.

На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_4 від 29.05.2018 року № 41321850 зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0649 площею 0,4259 га за ОСОБА_1.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з наявних у Державному реєстрі прав відомостей про арешт належних ОСОБА_1 земельних ділянок, державний реєстратор не мав права вчиняти реєстраційні дії щодо поділу і обєднання земельних ділянок.

При цьому, суд першої інстанції вважав, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Зі змісту позову встановлено, що позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо зареєстрованого права власності на земельні ділянки щодо поділу і обєднання.

Положеннями пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно пунктом 2 частини першої цієї ж статті публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Вказаний висновок у подібній категорії справ висловлено у постанові ОСОБА_7 Верховного Суду від 11 вересня 2018 року №11-354апп18.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Крім того, ОСОБА_7 Верховного Суду у постанові від 4 вересня 2018 року №11-377апп18 дійшла висновку, що розгляд позовних вимог особи (яка не була заявником щодо реєстраційних дій) до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у відповідному державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не належить до юрисдикції адміністративних судів.

У справі, що розглядається, позивачі оспорюють дії та рішення відповідачів щодо реєстрації права власності на земельні ділянки за третьою особою, вважаючи, що власниками даних земельних ділянок є саме вони.

Таким чином, оспорювані дії та рішення є похідними від вирішення спору цивільного і питання щодо їх законності має вирішуватися саме при розгляді цивільно-правового спору.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до переконання про те, що даний спір підлягає до розгляду в цивільному судочинстві.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання про те, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а судова справа закриттю.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Така інституціональна складова права на справедливий суд, як «суд, встановлений законом» є широким за своїм змістом поняттям.

Класична інтерпретація суті конструкції «суд, встановлений законом» викладена ЄСПЛ у рішенні по справі «Сокуренко і Стригун проти України» та полягає у такому:

« 23. Відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства (див. рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (Coeme and Others v. Belgium), № № 32492/96, 32547/96, 32548/96, 33209/96 та 33210/96, п. 98, ECHR 2000-VII).

24. Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

25. У п.п. 107-109 рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії» (що зазначалось вище) Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

26. У цій справі Суд зазначає, що згідно зі статтею 111-18 Господарського процесуального кодексу Верховний Суд, скасувавши постанову Вищого господарського суду, міг або повернути справу на новий розгляд до нижчого суду, або ж припинити провадження у справі (див. пункт 12 вище). Натомість він залишив у силі постанову Апеляційного суду, і такі дії не були передбачені Господарським процесуальним кодексом, що було підтверджено Урядом у його зауваженнях (див. п. 19 вище). Суд також зазначає, що не було жодної іншої правової норми, яка б надавала повноваження Верховному Суду ухвалювати такого роду рішення. І, нарешті, Суд вважає, що загальні положення Конституції України, на які посилався Уряд (див. п. 10 вище), не могли слугувати достатньою правовою підставою для такої специфічної компетенції, яка не надавалась відповідним законодавством.

27. Суд повторює, що у деяких випадках він визнавав, що найвищий судовий орган, уповноважений тлумачити закон, міг ухвалювати рішення, яке не було чітко визначено законом. Таке застосування закону, однак, мало винятковий характер, і зазначений суд надав чіткі й вірогідні підстави для такого виняткового відступу від застосування своїх визначених повноважень (див. рішення у справі «Хуліо Воу Жиберт та ОСОБА_8 і ля Мода проти Іспанії» (Julio Bou Gibert and El Hogar Y La Moda J. A. X. A. v. Spain) (ухв.), № 14929/02, 13 травня 2003 року). Проте у даній справі Верховний Суд не надав жодних аргументів щодо прийняття такої постанови, виходячи за межі своїх повноважень шляхом свідомого порушення Господарського процесуального кодексу і ухвалення такого роду рішень, що, як вказувалось Урядом, стало звичайною практикою Верховного Суду України.

28. На думку Суду, перевищивши свої повноваження, які були чітко викладені у Господарському процесуальному кодексі, Верховний Суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції відносно оскаржуваного провадження».

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

У справі, що розглядається значення має юрисдикційна складова права на «суд, встановлений законом», оскільки перебуває у тісному взаємозвязку з таким процесуальним інститутом, як компетенція судів щодо розгляду справ. Наявність проблеми української правової системи, повязаної з недостатньо чіткими критеріями розмежування компетенції між судами загальної юрисдикції, призводить до так званого «конфлікту юрисдикцій», внаслідок чого порушується право людини на судовий захист. Це, в свою чергу, стає обєктом дослідження в Європейському суді в аспекті порушення права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд), яке безпосередньо у тексті ст. 6 Конвенції не значиться, але було сформульоване вперше у справі «Голдер проти Обєднаного Королівства».

Свою позицію з приводу окресленої проблеми ЄСПЛ висловив у справі «ОСОБА_9 проти Росії», обставини якої стосувалися цивільного позову громадянки ОСОБА_9 про визнання недійсним договору дарування нежилих приміщень між її чоловіком та третіми особами, що був поданий до районного суду загальної юрисдикції. Останній передав справу до арбітражного суду, вважаючи, що предмет позову не належить до його юрисдикції. У свою чергу, арбітражний суд також вважав, що у нього відсутні повноваження виносити рішення у справі заявниці, внаслідок чого провадження у справі було припинено.

ЄСПЛ констатував порушення «самої суті права заявника на доступ до суду», а отже порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, вказавши, що «заявниця опинилася у замкнутому колі, у ситуації, коли внутрішньодержавні суди вказували один на одного і відмовлялись розглядати її справу, зважаючи на нібито обмеження своїх судових повноважень. Внутрішньодержавні суди фактично залишили заявницю у судовому вакуумі без будь-якої вини з її сторони». ЄСПЛ також наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Беручи до уваги наведену вище позицію ЄСПЛ, держава в особі законодавчого органу повинна забезпечити баланс між такими цінностями, як право на «суд, встановлений законом» (в аспекті належної компетенції) та право на судовий захист, якого особа позбавляється, якщо неможливо чітко визначити потрібну юрисдикцію і суди не мають узгодженої думки щодо цього.

Тому, з врахуванням послідовно висловленої позиції ОСОБА_7 Верховного Суду, необхідності дотримання балансу у захисті прав учасників спору, що розглядається, підстав для визнання даного спору таким, що підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства немає.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до положень ст. 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно частин 1 ст. 319 КАС Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обовязковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Суд першої інстанції у справі, що розглядається, не повно з'ясував обставини справи, не дав належної оцінки встановленим обставинам, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 272, 286, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 819/1146/18 скасувати, а провадження у справі № 819/1146/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Державного реєстратора Завалівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання дій протиправними та визнання протиправними та скасування рішень закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_10
судді ОСОБА_11
ОСОБА_12
Повне судове рішення складено 07.03.2019