Справа № 440/4215/18
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/4215/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови.

В С Т А Н О В И В:

27 листопада 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26.10.2018 №ПЛ2319/168/АВ/П/ТД/ФС на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 111690,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник вказує, що постанова про накладення штрафу за допущення працівника до роботи без укладення трудового договору прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Присутність у кафетерію "Чарочка", який знаходиться на ринку "Сінний" гр.ОСОБА_4 на час проведення фактичної перевірки ГУ ДФС у Полтавській області 05.10.2018 остання підміняла ФОП ОСОБА_1 на безоплатній основі, що зазначено в угодах від 03.10.2018 та 10.10.2018 року в договорі про надання послуг з ОСОБА_4 Наголошує, що ні під час проведення фактичної перевірки ГУ ДФС у Полтавській області, а ні під час проведення інспекційного не враховані надані позивачем пояснення, що ставить під сумнів об'єктивність висновків про наявність порушення ФОП ОСОБА_1 вимог частини третьої статті 24 КЗпП України.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року термін підготовчого провадження продовжений на 30 календарних днів.

18.12.2018 представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.32-64), в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на правомірність висновків про наявність порушень вимог частини третьої статті 24 КЗпП України. Зазначив, що за фактом надходження доручення Голови Держпраці № 221/4.1-18 від 28.09.2018 щодо виконання доручення Прем'єр-міністра України про забезпечення проведення інспекційних відвідувань з питань оформлення трудових відносин у суб'єктів господарювання проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин. В ході проведення інспекційного відвідування позивачем були надані трудові договори від 03.10.2018 та 10.10.2018 про надання послуг на безоплатній основі, письмові пояснення. На думку відповідача, виконання роботи за професією (посадою) є характерною ознакою трудових відносин.

Ухвалою суду від 14.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи суд встановив, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстрований як фізична особа-підприємець, рнокпп НОМЕР_1 (а.с.12).

28.09.2018 до Управління Держпраці у Полтавській області надійшло доручення Голови Держпраці № 221/4.1-18 щодо виконання доручення Прем'єр-міністра України про забезпечення проведення інспекційних відвідувань з питань оформлення трудових відносин у суб'єктів господарювання спільно з Державною фіскальною службою України (а.с.40).

ГУ ДФС у Полтавській області була здійснена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 податковий номер НОМЕР_1 з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцем доходів у вигляді заробітної плати без сплати суми податків до бюджету за адресою м. Полтава, ринок "Сінний" на розі вулиць Сінна та Шевченко, кафетерій "Чарочка" (а.с.15-18)

Наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 11.10.2018 №196П, головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, доручено провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 (а.с.41-44).

11.10.2018 заступником начальника Управління Держпраці в Полтавській області видано направлення на проведення заходу державного контролю на предмет додержання ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, оплати праці, робочого часу та часу відпочинку. Інспекційне відвідування приписано провести з 11.10.2018 по 12.10.2018 (а.с.39).

За результатами перевірки складено акт інспекційного відвідування №ПЛ2319/168АВ від 12.10.2018, яким, встановлено порушення частини третьої статті 24 КЗпП України (а.с.45-53).

Зі змісту опису виявленого порушення слідує, що працівниками ГУ ДФС у Полтавській області, 05.10.2018 о 12 год. 40 хв. здійснено вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1, а саме кафетерій Чарочка, який знаходиться на ринку Сінний на розі вулиць Сінна та Шевченка. За барною стойкою знаходилась гр. ОСОБА_4, яка здійнювала продаж напоїв на розлив. В усній розмові зазначила, що є знайомою ФОП ОСОБА_1 та перебуває в кафетерію за проханням останнього тимчасово на час його відсутності. О 12 год. 50 хв. до кафетерію прибув ФОП ОСОБА_1 та надав письмові пояснення, в яких зазначив, що працює сам, найманих працівників немає, під час фактичної перевірки, позивач відлучився по справам, та попросив свою знайому ОСОБА_4 побути у кафетерії, щоб не заносити літній майданчик.

Під час фактичної перевірки ГУ ДФС у Полтавській області ФОП ОСОБА_1 надав письмові пояснення. (а.с.59).

Від підписання акту інспекційного відвідування позивач відмовився, про що був складений про відмову від підпису від 12.10.2018 (а.с.55).

16.10.2018 начальником Управління Держпраці в Полтавській області прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ПЛ2319/168/АВ. Розгляд справи про накладення штрафу відповідно до частини другої статті 265 КЗпП на ФОП ОСОБА_1 за порушення законодавства про працю призначено на 26.10.2018 (а.с.60).

26.10.2018 заступник начальника Управління Держпраці у Полтавській області ОСОБА_8 розглянувши справу про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю від 12.10.2018 №ПЛ2319/168/АВ щодо порушення частини третьої статті 24 КЗпП України ФОП ОСОБА_1, вирішив накласти на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 111690,00 грн. (а.с.124).

Позивач не погодився з постановою про накладення штрафу №ПЛ22319/168/АВ/П/ТД-ФС від 26.10.2018 у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон №877-V).

Так, за приписами статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

У відповідності до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 11.02.2015 "Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці (пункт 1).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №929-р від 16.09.2015 "Питання Державної служби з питань праці" на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (надалі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

В силу положень підпункту 6 пункту 4 Положення № 96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до пункту 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Управління Держпраці у Полтавській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, а відтак має повноваження здійснювати державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю.

Статтею 1 Закону № 877-V визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За приписами частини четвертої статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

При цьому відповідно до частини 5 статті 2 Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобовязані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідно до частини першої статті 259 Кодексу законів про працю України затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (надалі по тексту - Порядок №295).

Зазначений Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) /пункт 1 Порядку №295/.

За змістом пункту 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Підстави проведення інспекційного відвідування встановлені в пункті 3 Порядку №295, відповідно до якого інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Пунктом 19 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Припис є обов'язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об'єктом відвідування порушень законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування /пункт 23 Порядку №295/.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року /надалі - Порядок № 509/, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади .

Пунктом 3 Порядку №509 встановлено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу /пункт 8 Порядку № 509/.

Позивачем не оскаржується підстави та порядок проведення інспекційного відвідування ОСОБА_1

Підставою для прийняття оскаржуваних рішень слугував висновок відповідача про допущення гр. ОСОБА_4 до роботи без належного оформлення трудових відносин, що є порушенням вимог частини третьої статті 24 КЗпП України.

Надаючи оцінку таким висновкам відповідача, що стали фактичною підставою для прийняття оскаржуваних рішень, суд виходить з такого.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (надалі - КЗпП України).

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частинами 1-3 статті 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров'я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи /частина друга/.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України /частина третя/.

За правилом, визначеним постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413 повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв'язку з використанням електронного цифрового підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п'ятьма особами.

Інформація, що міститься у повідомленні про прийняття працівника на роботу, вноситься до реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Суд знаходить недоведеним начебто встановлений Управлінням факт наявних трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_4

Так, згідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин 1,4 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно до п. 1, 3 частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З урахуванням даних норм, суд проаналізував начебто встановлені відповідачем докази наявності трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та гр.ОСОБА_4

Такими доказами з точки зору відповідача є інформація викладена в акті фактичної перевірки, складений працівниками ГУ ДФС у Полтавській області, за адресою м. Полтава, ринок "Сінний" на розі вулиць Сінна та Шевченко, кафетерій "Чарочка" (а.с.15-18)

В пункті 2 акту фактичної перевірки зазначено, що за барною стійкою знаходилась гр. ОСОБА_4, яка здійснювала продаж напоїв на розлив. В усній розмові зазначила, що є знайомою ФОП ОСОБА_1 та перебуває в кафетерію за проханням останнього тимчасово на час його відсутності.

При розгляді справи суд звернув увагу, що в акті фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 від 16.10.2018 відсутні пояснення гр.ОСОБА_4 Як пояснив представник відповідача, гр. ОСОБА_4 відмовилась від письмових пояснень, а надала лише усні пояснення.

Під час даної перевірки позивачем були надані письмові пояснення, в яких останній зазначив, що гр. ОСОБА_4 допомагає йому на його прохання, коли в нього виникає потреба, вона допомагає йому безкоштовно, що підтверджується договорами про надання послуг на безоплатній основі від 03.10.2018 та 10.10.2018 (а.с.21-26).

Суд дослідивши докази робить висновок, що посадовими особами котрі здійснювали фактичну перевірку зроблений висновок, про те, що гр. ОСОБА_4 перебуває з позивачем у трудових відносинах, без належного оформлення, не приймає до уваги пояснення самої гр. ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 щодо договір про надання послуг.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов'язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме договорів про надання послуг між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_4 від 03.10.2018 та від 10.10.2018, а саме в по.п.3.1. зазначено, що послуги надаються на безкоштовній основі.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи ( організації ), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Всі обставини підтверджуються і свідченнями ОСОБА_1, що ОСОБА_4 приходить і безоплатно допомагає йому і той час коли вона сама забажає, тобто вона не працює згідно графіку роботи установи, запис в її трудову книжку не робився не видавався розпорядчий документ про прийом її на роботу на певну посаду.

Відповідно до п.6.1 договору про надання послуг з ОСОБА_4, зазначено, що договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами на строк 1 ( один) тиждень.

Отже, вищезазначене свідчить про короткостроковість правовідносин з ОСОБА_4

Суд не сприймає твердження відповідача, що роботи, які виконувала гр. ОСОБА_4 за договором про надання послуг фактично є трудовими.

Суд зазначає, що договорах чітко визначено, що вони укладаються на терміном на 1 тиждень послуги надаються на безоплатній основі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона має намір займатися підприємницькою діяльністю, а отже уклала вказані договори, щоб зрозуміти яким чином вести бізнес, що потрібно діяти для зайняття підприємницькою діяльністю.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що доводи відповідача про допущення до роботи без укладання трудового договору гр. ОСОБА_4 ґрунтуються на припущеннях інспектора праці, які спростовані під час судового розгляду, з урахуванням чого постанова Управління Держпраці у Полтавській області Державної служби України з питань праці про накладення штрафу №ПЛ22319/168/АВ/П/ТД-ФС від 26.10.2018 є протиправною та підлягає скасуванню судом.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За подання позову до суду позивач поніс витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 1116,90 грн, що підтверджується квитанцією № 14798 від 26.11.2018.

Таким чином, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 1116,90 грн.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 36000) до Управління Держпраці у Полтавській області (, вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, 36014) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26.10.2018 №ПЛ2319/168/АВ/П/ТД/ФС на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 111690,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області (, вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, 36014) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 36000) витрати зі сплати судового збору в розмірі 1116 (одна тисячі сто шістнадцять) грн. 90 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 березня 2019 року

Головуючий суддя ОСОБА_9