Справа № 1640/3408/18
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 р.Справа № 1640/3408/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 25.10.19 року по справі № 1640/3408/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державного казначейства у Полтавській області , Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради , Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області , Кабінету Міністрів України

про встановлення відсутності компетенції, визнання порушення сутності верховенства права, права на власність, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1Г.) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, Головного Управління Державного казначейства у Полтавській області, у якій просила суд:

- встановити відсутність компетенції у Кабінету Міністрів України, як органу виконавчої влади, зменшувати на власний розсуд розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як основи соціального захисту для інвалідів війни 1 групи, встановленою частиною 2 розділу І спеціального Закону України Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 367-ХІУвід 25.12.1998, в порядку через рішення в підпункті 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 170 від 14 березня 2018 року, без попереднього розгляду цієї зміни шляхом звернення Уряду з законодавчою ініціативою у ОСОБА_2 України, як єдиного органу законодавчої влади в Україні, для проведення відповідних регулятивних змін, щодо встановлення норми повторного розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в статті 13 чинного спеціального Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням констатувань пункту 6 статті 92, ст.93 Конституції України, статей 17, 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на підставі правової позиції Європейського Суду з прав людини, яка визначена в пункті 90 Рішення у справі Колесник проти України (KOLESNYK AND OTHERS v. UKRAINE, від 3 червня 2014 року, заява № 57116/10), Рішенні від 04.12.1974 року Yvonne van Duyn V. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office);

- визнати порушення відповідачами сутності верховенства права ОСОБА_1 забезпеченого чинними статтями 13, 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону № 367-XIV від 25.12.1998 року та встановити як ці дії відповідачів співміряються з нормами частини третьої статті 22 та пунктом 6 статті 92 Конституції України;

- визнати порушення відповідачами статті 2 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- визнати порушення права на власність ОСОБА_1, як інваліда війни 1 групи, на володіння щорічною разовою грошової допомогою до 5 травня за 2018 рік, встановленою Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 367-ХІУвід 25.12.1998 року, в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України, вирішити питання щодо відновлення норми розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як основи соціального захисту для інваліда війни 1 групи ОСОБА_1 в повному обсязі, з урахуванням пункту 6 статті 92 Конституції України, відповідно до частини 2 розділу І Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 367-XIV від 25.12.1998, статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", для забезпечення відшкодування заподіяної шкоди розміром - 10045 грн., на підставі пріоритетного міжнародного права і постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2008 року №21-84во08;

- зобов'язати Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради здійснити перерахунок ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018 рік відповідно до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту" у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

- стягнути з Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області, Управління праці та соціального захисту населення виконкому Київської районної в м. Полтаві ради через Головне управління Державного казначейства в Полтавської області грошові кошти для забезпечення відшкодування заподіяної шкоди у розмірі - 10045 грн. недоплаченої щорічної до 5 травня інваліду війни ОСОБА_1 грошової допомоги за 2018 рік;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов'язання відповідача подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт виконання рішення суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (вул. Чорновола, 2 Б, кв. 40, м. Полтава, 36003) до Кабінету Міністрів України (вул. Грушевського, буд.12/2, м. Київ 8, 01008), Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області (вул. Ціолковського, 47, м. Полтава, Полтавська область, 36000), Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради (вул. Ст. Халтуріна, 13, м. Полтава, Полтавська область, 36000), Головного Управління Державного казначейства у Полтавській області (вул. Шевченка, 1, м. Полтава, Полтавська область, 36014) про встановлення відсутності компетенції, визнання порушення сутності верховенства права, права на власність, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів - відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції принципу верховенства права, норм матеріального та процесуального права, прийняття рішення без дослідження норм Конституції та Закону України Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, без належної оцінки доводів позивача та доказів по справі, просить суд апеляційної інстанції: перевірити законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та вирішити справу з врахуванням позовних вимог, обставин і доказів наданих позивачем в скарзі і позовній заяві; розглянути, заявлену в суді першої інстанції, норму прямої дії, яка встановлена статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 23.10.1993 та враховувати її при вирішенні справи; розглянути, заявлені в суді першої інстанції, норми Конституції України - ч. 5 ст. 17, ст.22, пунктів 6, 7 ч.1 ст.92, з врахуванням статусу позивачки, як окремої категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави та враховувати їх при вирішенні справи; розглянути, заявлені в суді першої інстанції, порушені норми права на власність ОСОБА_1, як ветерана війни - інваліда війни 1 групи, на володіння щорічною разовою грошової допомогою до 5 травня за 2018 рік, встановленою Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" » № 367-ХІУвід 25.12.1998 року, в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, з врахуванням дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, правових висновків остаточних рішень Європейського суду з прав людини, в пункті 23 у справі «Сук проти України», (CASE OF SUK v. UKRAINE; Заява №10972/05; остаточне рішення від 10 березня 2011 року), в пункті 23 у справі «ОСОБА_3 проти України» (Заява №43331/12; остаточне рішення від 03 червня 2014 року), в пункті 23 у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine, Заява N2 63134/00, а також в пункті 90 Рішення у справі «Колесник проти України» (KOLESNYK AND OTHERS v. UKRAINE, від 3 червня 2014 року, заява № 57116/10) та Рішенні від 04.12.1974 року Уvonne van Duyn V. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office); скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі № 1640/3408/18 від 23.10.2018 повністю і ухвалити нове судове рішення.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що позивач має статус інваліда війни І групи та у відповідності до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на щорічну разову грошову допомогу до 05 травня, розмір якої повинен становити десять мінімальних пенсій за віком, що складає 13730 грн. у 2018 році. Всупереч даній нормі, грошову допомогу розраховано та виплачено у розмірі 3685,00 грн. Посилаючись на Конституцію України, рішення Конституційного Суду України (зокрема від 22.05.2008 №10-рп/2008), позицію Європейського суду зазначає, що відповідачем при обчисленні розміру грошової допомоги неправомірно застосовано постанову Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і Про жертви нацистських переслідувань", оскільки при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод. Вказала на те, що право позивачки на отримання допомоги за 2018 рік, з урахуванням вже сплаченої суми, має визначатися та визначається безпосередньо Законом N2 3551, отже підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності" і що відповідні суми доплати до виплати допомоги, за результатом проведення донарахування, слід вважати "майном" у значенні цього положення, оскільки позивачка отримала право на вказану суму виплати розміром - 13730грн., яке до прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 14.03.2018 N2170, було передбачено і є досі в Законі № 3551, отже, невиплату вказаної суми вважає втручанням у її право на мирне володіння майном. Враховуючи викладене, вважає порушеними свої законні права та охоронювані законом інтереси, які просить суд апеляційної інстанції захистити.

Відповідач, Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на прийняття судом першої інстанції рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, розглянути справу за відсутності його представника.

Звертає увагу на те, що Законом України від 28.12.2014 року № 79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено п.26, яким встановлено, що норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування. Також стверджує, що щорічну виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня проводить Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області. З огляду на викладене, вважає, що відсутні законні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1

Відповідач, Кабінет Міністрів України, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказав на те, що оскільки ОСОБА_4 України від 28.12.2014 року №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то в даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин». Стверджує, що Кабінет Міністрів України, визначаючи розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня на 2018 рік діяв відповідно до норм чинного законодавства України, а відтак, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 року вважає законним та обгрунтованим. Крім того зазначив, що у період 2016-2018 років, судами було відмовлено в задоволенні аналогічних позовів ОСОБА_1 Враховуючи вищевикладене, вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 є інвалідом війни 1 групи, що підтверджується копією посвідчення серії Є №069820, у зв'язку із чим перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві та має право на пільги, встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

12.07.2018 ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради із заявою про надання інформації щодо виплати ОСОБА_1, інваліду 1 групи, щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня, в 2018 році розміром 13730 грн.

Листом від 16.07.2018 №08-09/13366 позивача повідомлено про те, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018 рік була проведена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", а саме: в розмірі 3 685,00 грн.

Не погоджуючись з діями відповідачів щодо зменшення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як основи соціального захисту для інвалідів війни 1 групи, виплати грошової допомоги до 5 травня 2018 року у розмірі 3685,00 грн. та вважаючи, що вона має право на отримання грошової допомоги у відповідності до ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", розмір якої повинен становити десять мінімальних пенсій за віком, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності дій Кабінету Міністрів України при визначенні розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня на 2018 рік, а також Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради та Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області при виплаті ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 05 травня у 2018 році в розмірі 3 685,00 грн. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року) щорічно до 05 травня інвалідам війни І групи виплачується разова грошова допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 статті 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через відділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

В свою чергу, Законом України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01.01.2015, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, колегія суддів вказує на те, що із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", на законодавчому рівні Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі №331/4506 (провадження № К/9901/958/17) та від 20.03.2018 року у справі №592/6028/17 (провадження №К/9901/2283/17), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 14.03.2018 №170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", пп. 1 п. 1 якою визначено, що у 2018 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення).

Районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання) у таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни та колишнім малолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин I групи - 3 685 гривень.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, проте по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій та інвалідам війни.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 передбачено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 визначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

За змістом ч. 3 ст. 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

З огляду на те, що ОСОБА_4 України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то в даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 N 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Колегія суддів зауважує, що з урахуванням положень статті 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", ст. 1 та ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а також визначених ч. 3 ст. 28 цього ж Закону обмежень, а саме: непоширення мінімального розміру пенсії за віком, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, - Кабінет Міністрів України, встановивши вказаною постановою розмір виплати разової грошової допомоги інвалідам війни до 5 травня, як однієї із соціальних гарантій, діяв правомірно та на усунення прогалин у законодавчому регулюванні.

Конституційний Суд України в рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 зазначив, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування кожному достатнього життєвого рівня.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Відповідно до ч. 2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі про Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державі, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може змінюватись державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "ОСОБА_3 проти України" висловив правову позицію, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначив, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Крім того, колегія суддів вважає необхідним заначити, що положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", яким розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України та постанова Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №170, яка прийнята на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, не визнані Конституційним Судом України неконституційними, отже вони підлягали застосуванню при визначенні суми допомоги до 05 травня у 2018 році.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2018 році необхідно застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 №170, а частину п'яту статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка, в силу рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 з 22 травня 2008 року відновила редакцію: "щорічно до 5 травня інвалідам війни 1 групи виплачується разова грошова допомога у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що Кабінет Міністрів України, визначаючи розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня на 2018 рік, а Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області при виплаті ОСОБА_1 щорічної грошової допомоги до 05 травня у 2018 році в розмірі 3 685,00 грн. діяли відповідно до Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (чинного з 1 січня 2015 року) та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 "Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вказує на те, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли правомірно, в межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням вимог ч. 3 ст. 2 КАС України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 року по справі № 1640/3408/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_4
Повний текст постанови складено 14.03.2019 року