Справа № 240/5699/18
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
11 березня 2019 року м. Житомир справа № 240/5699/18
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Панкеєвої В.А.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною відмову відповідача у призначенні одноразової грошової допомоги з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ;
- зобовязати відповідача призначити, нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у звязку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ в розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач проходив службу в органах Національної поліції. За результатами огляду медико-соціальної експертної комісії 13.04.2016 позивачу позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби служби в органах внутрішніх справ. У зв'язку з встановлення позивачу інвалідності, останній звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги. 06.02.2018 Головне управління Національної поліції в Житомирській області відмовило позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги по втраті працездатності (отримання групи інвалідності) у зв'язку з тим, що з дати первинного огляду МСЕК - 09.11.2011, коли йому було встановлено 10 відсотків втрати працездатності, до повторного огляду 13.04.2016, коли йому було встановлено ІІІ групу інвалідності та 45 відсотків втрати працездатності, пройшло більше 2 років, не дає йому права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. З огляду на зазначене, позивач вважає, що дії відповідача є протиправними та що його право на отримання одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи виникло з 13.04.2016.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач у строк та в порядку, визначеному ч.5 ст.162, ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надіслав до відділу документального забезпечення суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого Головне управління Національної поліції в Житомирській області просить відмовити у задоволенні позовних у повному обсязі у зв'язку із безпідставністю.
В судовому засіданні 23 січня 2019 року сторони подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Протоколом суду від 23.01.2019 відбувся перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження.
У відповідності до частини четвертої статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з частиною п'ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Як встановлено судом, що ОСОБА_1 проходив службу спочатку в Управлінні МВС України в Житомирській області, а в період з 07.11.2015 по 29.04.2016 в Головному управлінні Національної поліції в Житомирській області.
З наявних у матеріалах справи акту№71 від 25.07.2011 про нещасний випадок форми Н-1 (а.с.27-28) та акту розслідування нещасного випадку від 29.06.2011 форми Н-5 (а.с.25-26) вбачається, що майором міліції ОСОБА_1 під час проведення обшуку було отримано травму - пошкодження медіального менікса і медіальної зв'язки правого колінного суглобу. Позивача з даною травмою було доставлено в ЛШМД по вул. Топольній в м.Львові, де надано медичну допомогу та скеровано до лікаря травматолога для подальшого лікування. 17.05.2011 ОСОБА_1 звернувся по місцю проживання у м. Стрию в Стрийську ЦМЛ до лікаря травматолога, де з 17.05.2011 по 03.06.2011 перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: пошкодження медіального менікса і медіальної зв'язки правого колінного суглобу.
Зі змісту висновків службового розслідування від 24.06.2011 встановлено, що під час отримання тілесних ушкоджень від ОСОБА_2 близько 22:00 13.05.2011 по вул.Нагірна, 36 у м.Львові, заступник начальника відділу розкриття незаконних заволодінь автотранспортом УКР ГУМВС України у Львівській області майор міліції ОСОБА_1, виконував службові обов'язки. Застосування заступником начальника відділу розкриття незаконних заволодінь автотранспортом УКР ГУМВС України у Львівській області майором міліції ОСОБА_1 спеціального засобу пристрою для відстрілу патронів з гумовими кулями "ПМР-м" було правомірним.
В подальшому, 18.10.2011 під час проходження позивачем медичного огляду в ВЛК УМВС України в Житомирській області комісією було складено довідку №606 з якої встановлено, що отримана позивачем у травні 2011 року травма, пов'язана з виконанням службового обов'язку (а.с.22).
За результатами огляду МСЕК 09.11.2011 позивачу встановлено ступінь втрати працездатності 10% (а.с.21).
Оскільки за результатами медичного огляду МСЕК позивачу було встановлено ступінь втрати працездатності, Управлінням МВС України в Житомирській області 25 листопада 2011 року у відповідності до вимог пункту 1.3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707 "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції" було складено висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 19 110,00 гривень, у зв'язку з подією, що сталася у період проходження служби (а.с.19).
Вищезазначена сума одноразової грошової допомоги була виплачена позивачу, на підтвердження вказаних обставин позивачем надано довідку від 05.01.2018№17/31/01-2018. Вказані обставини сторонами не заперечуються (а.с.29).
23 грудня 2015 року Військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" за розпорядженням УКЗ ГУНП в Житомирській області від 22.12.2015 було проведено медичний огляд позивача, за результатами якого встановлено, що захворювання ОСОБА_1 пов'язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а його травма пов'язана з виконанням службових обов'язків. З огляду на це позивача було визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час, про що було складено свідоцтво про хворобу № 577/155 (а.с.34).
На підставі зазначеного свідоцтва про хворобу №577/155 підполковника поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.12.2015 № 72 о/с було звільнено зі служби в поліції відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) (а.с.30).
13 квітня 2016 року позивачу було проведено огляд МСЕК, за результатами якого позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в ОВС, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 13.04.2016 серії 10 ААВ № 887435 (а.с.32)
Крім того, відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності від 13.04.2016 серії 12 ААА № 001345, Обласною медико-соціальною експертною комісією №1 було встановлено що відсоток втрати професійної працездатності позивача становить 45 відсотків, причиною втрати працездатності зазначено захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.31).
У зв'язку з встановленням позивачу ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби, позивач 26.01.2018 року звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги у відповідності до ст. ст.97 та 100 Закону України "Про Національну поліцію" (а.с.40).
Однак, Головне управління Національної поліції в Житомирській області листом від 06.02.2018 №192/29/105/05-2018 повідомило позивачу, що відповідно до п.6 розділу IV Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 № 4 визначено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми. Натомість, згідно наявних матеріалів при первинному огляді МСЕК ОСОБА_1 з 06.02.2011 було встановлено 10% втрати працездатності, а під час повторно огляду МСЕК йому з 13.04.2016 було встановлено ІІІ групу інвалідності та 45 % втрати працездатності. У зв'язку з зазначеним, відповідач вказав, що та обставина, що з дати первинного огляду МСЕК - 06.02.2011 до повторного огляду 13.04.2016 пройшло більше 2 років, не дає позивачу права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги (а.с.18).
Позивач стверджує, що лист про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги від відповідача отримав 22.10.2018, про розгляд матеріалів дізнався листом від 20.08.2018 №Б-185/29/105/05-2018 (а.с.12-13).
Не погоджуючись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядком №4 визначено механізм та умови виплати одноразової грошової допомоги поліцейському, право на яку встановлено спеціальним законом, що регулює відповідну сферу діяльності, тобто Законом України "Про Національну поліцію".
Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, регулюються положеннями статей 97-101 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) та реалізуються в порядку та на умовах визначених Порядком № 4.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII (в редакції, яка була чинною на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.
Згідно з підпунктом "в" пункту 3 частини 1 статті 99 Закону № 580-VIII (в редакції, яка була чинною на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) розмір одноразової грошової допомоги в разі визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності III групи становить 150 розмірів прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб.
Відповідно до п. 8 Розділу ІV Порядку № 4, якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Таким чином, суть спору між позивачем та відповідачем полягає у тлумаченні змісту п.8 Розділу ІV Порядку №4.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
По-перше, Законом №580-VIIІ обмежувального строку в два роки, між проведенням первинного та повторного медичного обстеження, перевищення якого позбавляє особу права на одноразову грошову допомогу, не передбачено.
У частині 6 статті 100 Закону №580-VIIІ передбачений трирічний строк для реалізація свого права на отримання допомоги.
Відповідно до ч.1 ст.101 Закону №580-VIIІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком:
а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням;
б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп'яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров'ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом);
г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Таким чином, у статті 101 Закону №580-VIIІ відсутня така підстава для відмови у виплаті одноразової грошової допомоги, як сплив дворічного строку між первинним та повторним медичним обстеженням.
В свою чергу, суд зазначає, що пункт 8 Розділу ІV Порядку №4 містить застереження щодо встановлення іншої причини інвалідності протягом двох років після проведення первинної медичного обстеження, стосується перш за все розмірів виплати одноразової грошової допомоги, у тому разі, якщо вона була виплачена під час встановлення інвалідності під час первинного обстеження.
Згідно із п.1 Розділу ІІ Порядку №4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААВ №887435 від 13.04.2016 судом встановлено, що ОСОБА_1 за результатами саме первинного огляду встановлено третю групу інвалідності у зв'язку із захворюванням, пов'язаним з виконанням службових обов'язків.
На підтвердження вказаних обставин позивач надає лист Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи від 24.05.2018 №183 (а.с.35). Зі змісту якого встановлено, що ОСОБА_1 вперше проходив обласну МСЕК №1 4-13 квітня 2016 року, яка встановила йому третю групу інвалідності "захворювання пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ" терміном на 1 рік і 45% втрати професійної працездатності. При повторному огляді на МСЕК 4-31 травня 2017 року третю групу інвалідності продовжено до 1 червня 2018 року.
Відповідно до п.22 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 3.12.2009 № 1317 повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров'я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.
Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що у позивача сплинув дворічний строк після первинного встановлення втрати працездатності та про наявність правових підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги.
З огляду на наведене, відповідач, відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяв всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З приводу вимоги про зобов'язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу суд зазначає наступне.
Статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи мають обмежуватися законом.
Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", зазначив, що "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб'єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.
Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.
Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.
Застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб'єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З огляду на наведене, відповідачем не доведено правомірність дій щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу, а тому позов слід задовольнити в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Встановлено, що позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 грн, про, що свідчать квитанція №24840802-1 від 03.12.2018 (а.с.4).
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З урахуванням повного задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Головного управління Національної поліції в Житомирській області сплачений позивачем судовий збір у сумі 1409,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити повністю.
Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв'язку з встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ в розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 1409,60 грн судових витрат по сплаті судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.А. Панкеєва