Справа № 815/5517/17
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 березня 2019 року

Київ

справа №815/5517/17

касаційне провадження №К/9901/6230/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Бившевої Л.І. (суддя-доповідач), Хохуляка В.В., Шипуліної Т.М., розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління ДФС в Одеській області на постанову П'ятого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГУСТОМАРКЕТ" до Головного управління ДФС в Одеській області про скасування наказу, податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій, вимоги про сплату боргу,

У С Т А Н О В И В:

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 06.03.2018 у задоволенні позову відмовив.

П'ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 24.01.2019 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2018 скасував та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив частково: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 04.10.2017, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ГУСТОМАРКЕТ» визначено податок з доходів фізичних осіб у сумі 26548,20 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 19465,65 грн; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 04.10.2017, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «ГУСТОМАРКЕТ» збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору: за податковим зобов'язанням 2212,35 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1622,19 грн; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення № від 04.10.2017, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУСТОМАРКЕТ» застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510 грн; визнав протиправним та скасував рішення про застосування штрафних санкцій № від 14.10.2017, яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУСТОМАРКЕТ» застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 12670,24 грн за порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»; визнав протиправною та скасував вимогу про сплату боргу №Ю- від 14.10.2017 в сумі 32447,80 грн; в іншій частині позовних вимог відмовив.

Головне управління ДФС в Одеській області подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову П'ятого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що предметом позову у справі № 815/5517/17 є вимоги про скасування: наказу №3549 від 14.08.2017; податкових повідомлень-рішень від 14.10.2017: № , яким Товариству визначено грошове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 46013,85 грн; № , яким Товариству визначено грошове зобов'язання з військового збору в сумі 3834,54 грн; № , яким Товариству визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510 грн; рішення про застосування штрафних санкцій № від 14.10.2017, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 12670,24 грн за порушення вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»; вимоги про сплату боргу №Ю- від 14.10.2017 в сумі 32447,80 грн.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що податковим органом не надано належних доказів на обґрунтування правомірності висновків акту перевірки, а тому факт порушення позивачем вимог підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, що виразилось у заниженні податку на доходи фізичних осіб не є доведеним. Також контролюючий орган не надав належних та достовірних доказів щодо сум виплаченої заробітної плати особам, з якими позивачем, нібито, не було оформлено трудових відносин, а тому відсутні підстави і для донарахування сум єдиного внеску.

Випадків, які б виключали можливість застосування положень частини другої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.

Отже, постанова П'ятого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019, ухвалена за результатами апеляційного перегляду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.03.2018, не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи зазначене, у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статтею 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДФС в Одеській області на постанову П'ятого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019.

Копія ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк

Т.М. Шипуліна