Справа № 520/203/19
Суддя: Старосєльцева О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків

13.03.2019 р. справа №520/203/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Старосєльцевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за процедурою письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України у формі п. 51 протоколу №73 від 13.07.2018р.; 2) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу №530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства оборони України про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно: ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», та в Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., та Наказу Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 року; 3) зобов`язання Міністерства оборони України вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно вимог: ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та в Порядку затвердженим Постановою КМУ №975 від 25.12.2013р., та Наказом Міністерства оборони України №530 від 14.08.2014 року, 4) зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до ст. 382 КАС України подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення, 5) зобов`язання Міністерства оборони України відповідно до ст.382 КАС України подати у 45 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення, -

встановив:
Підставами позову є доводи про те, що громадянин має право на призначення та виплату одноразової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності вперше - з 27.12.2013р. ІІІ групи інвалідності (довідка МСЕК серії 10ААБ №201262 від 27.12.2013р.), повторно - з 01.01.2016р. ІІ групи інвалідності (довідка МСЕК серії 12ААА №118186 від 28.12.2015р.), пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Однак відповідач, Міністерство оборони України, протиправно відмовив заявнику у виплаті вказаної допомоги з вигаданих міркувань.

Відповідачі, Міністерство оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_2 з поданим позовом не погодилися.

Підставами заперечень проти позову є доводи про те, що на момент встановлення позивачу інвалідності чинним законодавством України не було передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям строкової військової служби у разі встановлення останнім інвалідності після спливу трьохмісячного строку після звільнення зі служби. Крім того, зазначив, що позивачу групу інвалідності змінено понад дворічний термін, а у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулись, не здійснюється.

Дослідивши приєднані до справи докази, суд установив такі обставини спору.

Заявник з 18.04.1978р. по 13.05.1980р. проходив дійсну строкову військову службу у лавах Збройних сил СРСР, брав участь у бойових діях на території Демократичної республіки Афганістан, у 1980 році одержав поранення (множинне вогнепальне осколкове голови та лівої ноги, контузію головного мозку).

27.12.2013р. позивачу була підтверджена ІІІ група інвалідності (довідка МСЕК серії 10ААБ №201262 від 27.12.2013р.), пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

01.01.2016р. позивачу була підтверджена ІІ група інвалідності (довідка МСЕК серії 12ААА №118186 від 28.12.2015р.), пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2018р. по справі №820/511/18 на ІНФОРМАЦІЯ_2 було покладено обов`язок матеріали звернення позивача з приводу призначення виплати у порядку ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" направити до Міністерства оборони України.

Міністерством оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової та компенсаційних сум за заявою позивача було прийнято рішення у формі п.51 протоколу від 13.07.2018р. №73 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Як з"ясовано судом, фактичною підставою для видання оскарженого рішення послугувало судження владного суб`єкта про настання події інвалідності поза межами 3 місячного строку від календарної дати звільнення з військової служби та зміни групи інвалідності з ІІІ та ІІ групу у понад дворічний строк.

При цьому, владний суб`єкт одночасно застосував і положення постанови КМУ №499 від 28.05.2008р., і положення постанови КМУ №975 від 25.12.2013р.

До установлених судом правовідносин підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Коло осіб, котрі мають право на призначення цієї виплати, окреслено законодавцем, зокрема, у ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, а випадки, які унеможливлюють призначення виплати викладені - ст. 16-4 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Право на отримання цієї допомоги мають військовослужбовці у співвідношенні (залежності) до категорій згідно з Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, де законодавець до військовослужбовця строкової служби за призовом (аналог дійсної військової служби за Законом СРСР О всеобщей воинской обязанности) завжди застосовує ознаку у вигляді словосполучення проходить службу.

Подія поранення військовослужбовця (ушкодження здоров`я) під час проходження військової служби спричинила настання інвалідності, що мало місце 27.12.2013р. (довідка МСЕК серії 10ААБ №201262 від 27.12.2013р. - встановлено ІІІ групу інвалідності) та 28.12.2015р. (довідка МСЕК серії 12ААА №118186 від 28.12.2015р. - встановлено ІІ групу інвалідності).

Законом України №328-V від 03.11.2006р. ст.16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей була викладена у редакції, котра вперше запроваджувала виплату одноразової грошової допомоги саме за рахунок коштів Міністерства оборони України, а не у порядку страхування.

Умовою для проведення будь-якої виплати допомоги військовослужбовцю строкової служби законодавець в тексті ч.6 ст.16 названого закону визначив 1) поранення, 2) настання інвалідності під час проходження військової служби, 3) настання інвалідності не пізніше спливу трьох місяців від звільнення зі служби.

Закон України №328-V від 03.11.2006р. діяв у період часу з 01.01.2007р. - 31.12.2013р. (до події набрання чинності Законом України №5040-17 від 04.07.2012р., яким було змінено порядок нарахування і виплати згаданої одноразової грошової допомоги).

Законом України №5040-17 від 04.07.2012р. стосовно саме випадку настання інвалідності (п. 5 ч. 2 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей) законодавець пов`язав право на одержання допомоги з умовою 1) настання інвалідності під час проходження служби або 2) з тримісячним строком від настання події звільнення з військової служби, а випадок поранення виокремив з-поміж інших підстав і виклав п.8 ч.2 ст.16 означеного закону безвідносно до настання інвалідності.

Закон України №5040-17 від 04.07.2012р. діяв у період 01.01.2014р. - 01.01.2017р. і не поширювався на осіб, які одержали одноразову грошову допомогу до цієї події.

Цим же законом було запроваджено правило ч. 8 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей, згідно з яким право на одержання грошової допомоги підлягало реалізації протягом трьох років з дня виникнення.

У матеріалах справи відсутні докази одержання позивачем одноразової грошової допомоги до 01.01.2014р.

Порядок нарахування і виплати згаданої одноразової грошової допомоги вчергове зазнав змін згідно з Законом України від 06.12.2016 р. №1774-VIII, положення якого набрали чинності з 01.01.2017 р.

Унаслідок цього, відповідно до п.6 ч.2 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей у редакції Закону України від 06.12.2016 р. №1774-VIII право військовослужбовця строкової служби на одержання одноразової грошової допомоги через інвалідність, спричинену отриманим під час проходження служби пораненням, не пов`язувалось з тримісячним строком від події звільнення з військової служби.

Чергові зміни до Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей були внесені Законом України від 06.04.2017 р. №2004-VIII (набрав чинності 07.05.2017 р.) у зв`язку із чим збільшено розмір одноразової грошової допомоги.

Вирішуючи спір, суд зважає на ту обставину, що сторонами визнається факт неодержання громадянином у спірних правовідносинах виплати одноразової грошової допомоги взагалі.

Частиною 8 ст.16 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їхніх сімей у редакції Закону України №5040-17 від 04.07.2012р. (котра почала діяти з 01.01.2014р.) дійсно передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги може бути реалізоване особою протягом трьох років з дня виникнення.

Суд бере до уваги, що положення названого закону не визначають події, котра може бути кваліфікована як дата виникнення права особи на одержання виплати.

Між тим, таке положення міститься у п.3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (затверджено постановою КМУ №975 від 25.12.2013р.; далі за текстом - Порядок №975) і визначає, що датою виникнення права є дата встановлення інвалідності.

Окрім того, п. 2 постанови КМУ від 25.12.2013р. №975 було введено у дію правило, згідно з яким особам, які до набрання чинності Порядком №975, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: 1) вже призначена допомога виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (затверджено постановою КМУ від 28.05.2008р. №499); Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році (затверджено постановою КМУ від 21.02.2007р. №284); Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів (затверджено постановою КМУ від 21.11.2007р. №1331); а ще не призначена допомога - призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Таким чином, днем виникнення права на одноразову грошову допомогу слід вважати день встановлення інвалідності згідно з довідкою МСЕК.

Досліджуючи зміст оскарженого рішення, суд вважає, що владний суб`єкт не забезпечив дотримання положень ст.8 Конституції України в частині правила юридичної визначеності як невід`ємного складового елемента принципа верховенства права та ч.2 ст.2 КАС України в частині обґрунтованості, адже допустив одночасне застосування і положень постанови КМУ №499 від 28.05.2008р., і положень постанови КМУ №975 від 25.12.2013р.

Окрім того, суд вважає, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах занадто формально (без щонайменшого обґрунтування) поставився до обрахунку дворічного строку між подіями підтвердження інвалідності заявника, позаяк перша подія настала 27.12.2013р., а друга - 28.12.2015р.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки владний суб`єкт самостійно не визначився остаточно з якою датою пов`язано виникнення у заявника права на одержання спірної виплати, то суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати оскаржене рішення владного органу з одночасним обтяженням обов`язком повторно вирішити по суті порушене зацікавленою особою питання.

Стосовно посилання відповідача на положення п.4 ст.16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", то суд зазначає, що п.4 ст.16-3 доповнено абз.2 згідно із Законом України від 06.12.2016р. №1774-VIII, який набрав чинності 01.01.2017р.

Як було зазначено вище, подія настання інвалідності мала місце первинно 27.12.2013р. (ІІІ група інвалідності) та 28.12.2015р. (ІІ група інвалідності).

Відтак дана норма Закону не підлягає до застосування до спірних правовідносин, що є додатковою підставою для скасування спірного рішення владного органу.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт Міністерство не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України в частині належного, правильного та обґрунтованого вирішення питання про призначення спірної виплати за заявою зацікавленої особи, а тому прийняте рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав зазначених у даному рішенні не узгоджується з законом і підлягає скасуванню.

Водночас із цим, вимога про зобов`язання Харківського обласного військового комісаріату повторно направити документи з приводу призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України не підлягає задоволенню, оскільки, по-перше, саме такого порядку дій законом не передбачено (а суд не має повноважень зобов`язати владного суб`єкта діяти усупереч ч.2 ст.19 Конституції України), а, по-друге, матеріали звернення зацікавленої особи з приводу призначення допомоги вже знаходяться у розпорядженні Міністерства оборони України, адже використовувались для винесення оскарженого рішення.

Розв`язуючи спір, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, суд бере до уваги, що за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У ході розгляду справи суд, надавши оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухавшись до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору, не встановив підстав для задоволення позову в іншій частині вимог через відсутність порушеного суб`єктивного права у майбутніх правовідносинах.

Підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 382 КАС України судом не виявлено.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:
Позов - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати п. 51 протоколу від 13.07.2018р. №73, складеного Міністерством оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.

Зобов`язати Міністерство оборони України в особі Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (місцезнаходження 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6; ідентифікаційний код 00034022) повторно вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 (місцезнаходження АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у порядку ст. 16 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У решті вимог позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно ст. 255 КАС України після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Роз`яснити, що скарга може бути подана у порядку ч.1 ст.297 КАС України безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду або у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Старосєльцева