Справа № 0740/935/18
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1095/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року (головуючого судді Рейті С.І.) ухвалене у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Ужгород о 10 год. 07 хв. повний текст рішення складено 03.12.2018 у справі № 0740/935/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області в особі Дорош Богдана Володимировича - начальника Управління Держпраці у Закарпатській області, головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Берник Зоряна Петровича про визнання дій протиправними, скасування результатів перевірки та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.09.2018 звернувся в суд з уточненим позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області в особі Дорош Богдана Володимировича - начальника Управління Держпраці у Закарпатській області, головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Берник Зоряна Петровича в якому просить визнати протиправними дії начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Дорош Богдана Володимировича та головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Берник Зоряна Петровича щодо неналежного розгляду заяви (звернення) від 29.05.2018 року та скасувати результати перевірки від 14.06.2018 року, стягнути з відповідача 2000,00 завданої моральної шкоди та судові витрати по справі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та просить скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що відповідачем порушено Закон України «Про звернення громадян», оскільки заяву отримано відповідачем 31.05.2018 року, а відповідь він отримав 24.08.2018 року, також судом першої інстанції протиправно взято доказ підтвердження надсилання відповіді на звернення, наданий відповідачем за липень 2018 року під номером 68, який не може бути належним доказом по справі. Посилання суду на постанову Верховного Суду України від 10.09.2013 року №21-237а13 не стосується заявлених позовних вимог. Судом не з'ясовано, що відповідач при проведенні перевірки проігнорував не сплату загальнообов'язкових платежів, що підтверджує листом Головного управління ДФС у Закарпатській області від 28.11.2018 року №5872. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 13.12.2018 у справі №300/663/18 визнано незаконним повторне звільнення, на що не звернуто уваги відповідачами. Також направлено відзив через місяць після винесення ухвали про відкриття провадження, не направлено позивачу по справі, чим позбавлено права на подання відповіді на відзив.

Відповідачі подали відзив на апеляційну скаргу, в якому викладено заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), що не перешкоджає судовому розгляду. Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 29.05.2018 року направив засобами поштового зв'язку заяву начальнику управління Держпраці у Закарпатській області Дорош Б.В., згідно якої просив провести перевірку щодо дотримання його роботодавцем - управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області законодавства про працю в зв'язку з наступним: « 1) Чи правильно (з дотриманням чинного законодавства) роботодавцем було виконано рішення Свалявського районного суду від 14.03.2018 року про поновлення мене на посаді, при цьому не повернувши у штатний розпис посаду заступника начальника - начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області, тобто не відновивши мене у тому статусі, в якому я перебував до моменту незаконного звільнення?; 2) Чи дотримано роботодавцем законодавства при встановленні мого посадового окладу без внесення змін у штатний розпис, за рахунок яких коштів виплачувалась мені заробітна плата у другій половині березня, за квітень травень? (тобто з моменту поновлення і до повторного звільнення); 3) Чому роботодавцем невиконане рішення Свалявського районного суду від 14.03.2018 року в частині виплати місячного заробітку, що підлягав негайному виконанню. В наказі начальника управління від 15.03.2018 року, вказано, що відділу бухгалтерського обліку виплатити мені суму середньомісячного заробітку, але станом на сьогоднішній день кошти не виплачені. Крім того прошу дати оцінку на предмет законності пункту 3.1 наказу від 15.03.2018 року № 60-к/1 щодо утримання із моєї заробітної плати суми виплаченої при незаконному звільненні вихідної допомоги. Відповідно до ст. 127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: - для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; - при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію; - при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). З цього можна зробити висновок про незаконність утримання з моєї заробітної плати без моєї письмової згоди виплачену мені вихідну допомогу при звільненні; 4) Чим пояснюється той факт, що розмір заробітної плати після поновлення мене на роботі набагато менший ніж до незаконного звільнення? В даному випадку прошу перевірити нарахування мені премії та надбавки та порівняти дані нарахування у відношенні до інших працівників управління Фонду; 5) Чому не змінено мій посадовий оклад з 01.01.2018 року, як це зроблено всім працівникам Фонду? У випадку якщо управління виконавчої дирекції Фонду використовувало незаконно розмір мого посадового окладу встановлений до 01.01.2018 року, то премії та надбавки які, були встановлені до 01.01.2018 року також повинні були враховуватись; 6) Чим пояснює управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області недотримання вимог п.2.3 Розділу ІІ Положення про умови оплати праці та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування України від 10.10.2017 року № 52 при визначенні мого посадового окладу, де зазначено, що посадові оклади заступникам головних бухгалтерів, заступникам начальників управлінь, відділень, заступникам керівників їх структурних підрозділів, посади яких не передбачені цим Положенням встановлюються на 3-7 відсотків нижче посадового окладу відповідного керівника, передбаченого схемою посадового окладу. Відповідно з 01.01.2018 року мій посадовий оклад не мав бути меншим ніж на 3-7 % від посадового окладу начальника Свалявського відділення; 7) Чому в квітні місяці 2018 року роботодавець в порушення вимог Колективного договору не виплатив мені аванс, а тільки в кінці місяця заробітну плату, при цьому з всіма іншими працівниками розрахунки проводились правильно? 8) Також вважаю незаконними та такими що підлягають перевірці дії роботодавця при повторному моєму звільненні. Так начальником управління було надано мені Попередження про звільнення від 27.03.2018 року № 07-11-397 (після поновлення судом мене на роботі). В даному попередженні зазначено, що мене буде звільнено з роботи 28.05.2018 року (вихідний день) у зв'язку з скороченням штату та чисельності працівників. В даному випадку має місце перевищення повноважень моїм роботодавцем, так як ніякого скорочення з 28.05.2018 року не передбачено. І взагалі неможливо скоротити штатну чисельність не ввівши поновлену судом посадову одиницю». Враховуючи вказане просив провести перевірку в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області та повідомити письмово про результати даної перевірки.

Відповідна заява ОСОБА_1 надійшла в Управління Держпраці у Закарпатській області 31.05.2018 року.

Згідно наказу Управління Держпраці у Закарпатській області від 07.60.2018 №96 «Про проведення інспекційних відвідувань» на підставі серед інших і вказано заяви ОСОБА_1 встановленоначальнику відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Управління Держпраці у Закарпатській області Турянському Ярославу Івановичу організувати проведення інспекційних відвідувань суб'єктів господарювання згідно переліку серед якого вказано - пункт 7. Управління виконавчої дирекції ФСС України в Закарпатській області за зверненням працівника про порушення щодо нього трудового законодавства.

Також листом відповідача, який наявний в матеріалах справи за №07-04/2223 від 27.06.2018 позивачу повідомлено, що у Управлінні виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області призначено інспекційне відвідування додержання трудового законодавства, а від так термін розгляду звернення відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про звернення громадян» продовжено на 15 днів.

Листом Управління Держпраці у Закарпатській області № 07-04/2479 від 12.07.2018 позивачу направлена відповідь, щодо поставлених ним питань.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Зокрема, заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо, а скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до статті 20 Закону №393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як вбачається зі звернення позивача він просив перевірити виконання його роботодавцем вимог законодавства про працю та поставив питання, які повинні надати на його вимогу уповноважений орган - управління Держпраці у Закарпатській області.

З огляду на зазначені вимоги законодавства звернення позивача повинно було бути розглянуто органом до компетенції якого належали порушені у ньому питання, який і надав відповідь на дану заяву, виклавши її у листі від 12.07.2018 року № 07-04/2479.

Позивач вказує, що відповідь на його заяву до нього не надійшла, у зв'язку з чим він був змушений просити повідомити його про результати розгляду заяви, апеляційний суд зауважує, що Законом України «Про звернення громадян» не вказано про необхідність надіслання відповіді на заяву особливим способом, відтак, лист Управління Держпраці у Закарпатській області від 12.07.2018 року № 07-04/2479 був надісланий ОСОБА_1 поштовим відправленням та підтверджується реєстром відправлених листів за липень 2018 року під номером 68, доводи скаржника про не врахування витягу відповідача з реєстру відправлених листів є не обгрунтованими, оскільки беруться судом до уваги, як такі що вказують про направлення відповіді на заяву позивача.

А тому порушень терміну розгляду заяви ОСОБА_1 не встановлено більше сорока п'яти днів, згідно статті 20 Закону №393/96-ВР.

Стаття 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 встановлено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов'язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Підпункт 6 пункту 4 Положення №96 встановлює, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Згідно підпункту 5 пункту 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об'єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.

Пункт 7 Положення №96 вказує, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Стаття 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V): державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Стаття 2 Закону №877-V вказує, що заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації. Зазначені у цій частині органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов'язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Згідно частини 4 статті 4 Закону №877-V виключно законами встановлюються органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності.

Частина 8 статті 4 Закону №877-V: органи державного нагляду (контролю) та суб'єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.

Частина 1 статті 6 Закону №877-V вказує, що під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Частина 2 статті 6 Закону №877-V встановлює, що проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об'єкт відвідування) визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 (далі - Порядок 295).

Пунктом 2 Порядку 295 передбачено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Пунктом 3 Порядку 295 встановлено, що інспекторами праці є посадові особи Держпраці та її територіальних органів, виконавчих органів рад (далі - органи контролю), посадовими обов'язками яких передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - контрольні повноваження).

Згідно частини 1 пункту 5 Порядку 295, інспекційні відвідування проводяться за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю. Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі (пункту 8 Порядку 295).

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред'явити об'єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення (пункт 9 Порядку 295).

Відповідно до пункту 19 Порядку 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

07.06.2018 в.о. начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик В.І. видано наказ № 96 «Про проведення інспекційних відвідувань», в тому числі, Управління виконавчої дирекції ФСС України в Закарпатській області, перевірка за зверненням працівника про порушення щодо нього трудового законодавства.

08.06.2018 першим заступником начальника управління Держпраці у Закарпатській області Грицик В.І. видано направлення на проведення інспекційного відвідування із строком дії з 11.06.2018 року по 25.06.2018 року.

13.06.2018 інспектором праці Берник З.П., відповідно до ст. 259 КЗпП України, ч.3 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», п.п. 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою КМУ від 26.04.2017 року № 295, у присутності Сегляника І.С., розпочато проведення інспекційного відвідування в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області, 88018, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Перемоги, 92 Б, код за , Сегляник І.С. - начальник управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області згідно наказу № 782 від 15.12.2017 року, підпорядкованість Фонду соціального страхування України, кількість працівників - 121.

У ході інспекційного відвідування в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Закарпатській області встановлено наступне.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.03.2018 року визнано протиправним та скасовано наказ начальника управління від 22.12.2017 року № 330-к «Про звільнення ОСОБА_1 зв'язку з відмовою від продовження роботи, із зміною істотних умов праці». На виконання рішення суду Управлінням Фонду соціального страхування України, наказом від 15.03.2018 року № 60 - к/1 поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника відділення - начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення з 29.12.2017 року.

Станом на 29.12.2017 року діяв штатний розпис Свалявського відділення погоджений виконавчою дирекцією та затверджений начальником управління 27.06.2017 року в структурі якого значиться посада заступника начальника відділення - начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників. Зважаючи на вказане, посада заступника начальника відділення - начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників станом на 29.12.2017 року (на момент поновлення позивача на роботі), була у штатному розписі Свалявського відділення, а тому твердження заявника про те, що його не відновлено в статусі, в якому він перебував до моменту незаконного звільнення не відповідають дійсності.

Щодо питання позивача стосовно встановлення посадового окладу без внесення змін у штатний розпис та за рахунок яких коштів виплачувалась заробітна плата з моменту поновлення та у другій половині березня, за квітень-травень, перевіркою встановлено, що згідно штатного розпису від 27.06.2017 року, який діяв на момент поновлення позивача на посаді, посадовий оклад заступника начальника відділення - начальника відділу надання матеріального забезпечення, страхових виплат, медико-соціальних послуг та перевірок страхувальників Свалявського відділення становив 5890,00 грн. Відповідно, такий посадовий оклад і був встановлений ОСОБА_1 з моменту поновлення на роботі. Відносно виплат ОСОБА_1 з часу його поновлення по дату його звільнення встановлено, що згідно пункту 3 наказу від 15.03.2018 року № 60-к/1 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1.» йому нараховано середню заробітну плату за один місяць (січень 2018 року). Нарахована сума середньої заробітної плати складає 19401,06 грн., однак, згідно пункту 3.1. даного наказу, було утримано 12343,80 грн., на підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 14.03.2018 року, яким було скасовано наказ управління від 22.12.2017 року № 330-к в цілому, у якому п.2 була передбачена виплата згаданої вище допомоги. Отже, всього за березень 2018 року позивачу було нараховано - 7057,26 грн. (з врахування утриманої вихідної допомоги). 30.03.2018 року здійснено розрахунок з виплати заробітної плати за березень 2018 року з усіма працівниками, в т.ч., ОСОБА_1, що підтверджується платіжним дорученням та довідкою про виплати ОСОБА_1 у 2018 році. За квітень 2018 року нараховано та виплачено заробітну плату у розмірі 10728,21 грн., в т.ч., премія за квітень - 25% у сумі 1472,50 грн. та за 12 днів березня - 3365,71 грн. Згідно наказу № 190-кз від 24.05.2018 року «Про встановлення надбавки за вислугу років ОСОБА_1.» встановлено надбавку у розмірі 20% до посадового окладу з 15.03.2018 року, внаслідок чого, у травні поточного року, здійснено перерахунок надбавки за попередні місяці. Всього нараховано у травні 2018 року 22243,51 грн., в т.ч., за посадовим окладом: 12 днів - 3365,71 грн; надбавка за вислугу років - 20% - 674,14 грн.; премія за травень - 25% - 1009,71 грн.; донарахування за попередні місяці - 2145,64 грн. (надбавка за вислугу років - березень, квітень 2018 року - 1851,14 грн. та премія за квітень 2018 року -294,50 грн.); компенсація відпустки - 3695,78 грн.; лікарняні - 4432,10 грн.; вихідна допомога - 6921,43 грн. Всі виплати нараховані ОСОБА_1 здійснені з єдиного фонду оплати праці працівників управління та його відділень, затвердженого кошторисом видатків на 2018 рік, щодо вказаних розрахунків скаржником не вказується про їх не відповідність та порушення.

Щодо питання преміювання ОСОБА_1, перевіркою встановлено, що згідно наказу за квітень 2018 року про преміювання працівників управління та його відділень, ОСОБА_1 встановлено премію 25% від посадового окладу, так як і всім працівникам Свалявського відділення, згідно з пропозиціями начальника відділення. Згідно наказу за травень 2018 року про преміювання працівників управління та його відділень ОСОБА_1 встановлено 25% від посадового окладу, згідно з пропозиціями начальника відділення.

Щодо дотримання вимог пункту 2.3 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України. Згідно штатного розпису введеного в дію з 01.01.2018 року, посад заступників начальників відділень управління Фонду соціального страхування України в Закарпатський області не передбачено, тому і вимога пункту 2.3 Положення про умови оплати та стимулювання праці працівників Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду від 10.10.2017 року № 52, щодо встановлення окладу на 3-7% нижче посадового окладу відповідного керівника не могла бути застосована до посади ОСОБА_1, якого поновили за рішенням суду, на посаді, яка виведена зі штату.

Щодо виплати авансу у квітні 2018 року, перевіркою встановлено, що при виплаті заробітної плати за першу половину квітня 2018 року, ОСОБА_1 її не було виплачено, так як станом на 13.04.2018 року підстави для виплати не було, оскільки наказ про встановлення посадового окладу був виданий 20.04.2018 року.

Щодо питання про повторне звільнення ОСОБА_1, перевіркою встановлено, що позивача за два місяці до звільнення 27.03.2018 року попереджено про його наступне вивільнення з дати - 28 травня 2018 року. Законодавство про працю не забороняє звільняти працівника у вихідні чи неробочі дні, але в зв'язку з тим, що двомісячний термін з дня попередження ОСОБА_1 28.05.2018 року припав на неробочий день, управління в цей день не працювало, а тому звільнивши ОСОБА_1 28.05.2018 року управління не могло б видати йому у день звільнення трудову книжку, чим саме порушило б Інструкцію про порядок ведення трудових книжок, а тому у відповідності до ст.241-1 КЗпП України (згідно якої, якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день) ОСОБА_1 було звільнено на наступний день за неробочим, тобто, 29.05.2018 року.

Згідно статті 49-2 Кодексу законів про працю України, 25.04.2018 року позивачу було запропоновано три вільні посади, від призначення на жодну з яких він відмовився. Про звільнення 29.05.2018 року ОСОБА_1 було повідомлено 25.05.2018 року, про що свідчить підпис та дата ознайомлення з наказом. Згідно наказу від 24.05.2018 року № 190-кз «Про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників» ОСОБА_1 звільнений та розрахований (в т.ч. вихідна допомога). Загальна сума виплати -15044,00 грн. та 1783,92 грн. допомога по тимчасовій непрацездатності з фонду соціального страхування, яка перерахована на особистий банківський картковий рахунок ОСОБА_1, що відкритий в ПАТ «Приватбанк». 29.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до начальника управління із заявою про те, щоб його трудову книжку надіслати йому поштою за адресою м. Свалява, вул. Молодіжна, 24, цього ж дня трудова книжка була надіслана заявнику поштою, рекомендованим листом з описом вкладених документів та повідомленням про вручення.

А тому з врахуванням поставлених позивачем питанням, було проведено перевірку згідно чинного законодавства та за результатами інспекційного відвідування Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Берник Зоряном Петровичем складено Акт інспекційного відвідування № ЗК 250/07/АВ від 14.06.2018 року, перевіркою встановлено відсутність підстав для вжиття заходів реагування до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Закарпатській області за зверненням ОСОБА_1 від 29.05.2018 року, в зв'язку з відсутністю порушень трудового законодавства з боку відповідача.

Скаржником вказується, що відповідачем порушено вимоги законодавства, оскільки не ведено в штатний розпис його посаду та не визначено посадовий оклад, однак колегія суддів дійшла висновку, що позивача поновлено на роботі на підставі рішення суду, яке є обов'язковим сторонами та начальник вчинив дії на його виконання в повному обсязі.

Щодо посилання ОСОБА_1 про не врахування правової позиції Верховного суду України від 10 вересня 2013 року № 21-237а13, яка стосується спорів що випливають при проведенні фінансових перевірок контролюючим органом і не зумовлюють виникнення будь яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася, а його вимоги. Однак колегія суддів враховує. Що поставлені вимоги в позові стосується акту перевірки, яке не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб'єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Оскільки посадовою особою Управління Держпраці у Закарпатській області проведено інспекційне відвідування в Управлінні фонду соціального страхування України у Закарпатській області щодо додержання законодавства про працю, а оформлення результатів інспекційного відвідування актом з викладенням фактів порушення позивачем положень законодавства про працю, встановлених під час здійснення такого відвідування, відноситься до повноважень Управління Держпраці.

Форма Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, затверджена наказом Міністерства соціальної політики від 18.08.2017 року №1338.

Отже, акт інспекційного відвідування та викладені в ньому факти та висновки не є рішеннями суб'єкта владних повноважень, що породжують для позивача певні правові наслідки. Акт інспекційного відвідування є виключно носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом під час інспекційного відвідування порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю, обов'язковим документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Контролюючий орган не позбавлений права викладати в акті інспекційного відвідування висновки щодо зафіксованих обставин, та в подальшому, у разі виникнення спору щодо вчинення ним дій та рішень, що приймаються на підставі такого акту, обґрунтувати ними власну позицію щодо наявності певних порушень, допущених суб'єктом господарювання.

Вказана правова позиція встановлена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №816/1155/16.

З врахуванням того, що судом не встановлено неправомірних дій начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Дорош Богдана Володимировича та головного державного інспектора відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Берник Зоряна Петровича, тому позовні вимоги щодо відшкодування позивачу моральної шкоди на підлягають задоволенню, як і не підлягає задоволенню решта позовних вимог.

Відповідно до статті 175 КАС України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: 1) суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; 2) позивачу, іншим відповідачам, третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Доводи скаржника, щодо неподання відповідачами вчасно - не спростовують правильного вирішення спору судом, із аналізом і врахуванням всіх обставин та матеріалів справи, із посиланням на чинне законодавство України.

Щодо посилання позивача на порушення права згідно статті 55 Конституції України, частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, такі на думку суду не порушенні, а відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. А згідно статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права, що впливають на правильне вирішення справи судом, доводи викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року у справі №0740/935/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 11.03.2019