Справа № 420/6575/18
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6575/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Катаєвої Е.В.,

секретаря Левчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 65088) до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Ак.Глушко,17, корп.1, м. Одеса, 65104), Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська,5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом (а.с.51-56) та заявою про збільшення позовних вимог (а.с.88-90) до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (далі ДПІ), Головного управління ДФС в Одеській області (далі ГУ ДФС), згідно з якими позивач просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ № від 12.02.2016 року, податкової вимоги ГУ ДФС №423-17 від 13.03.2017 року.

Позивач зазначила, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акту від 30.12.2015 року позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року, у якому зазначено про порушення нею: - пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп.168.2.1 п.168 ст. 168, пп.179.7 ст. 179 ПКУ та несплату до бюджету податку на доходи фізичних осіб у розмірі 850497,17грн.; -пп.пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.2 ст179 ПК України - неподання до ДПІ податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

Висновки акту перевірки ґрунтуються на інформації АТ «ДЕЛЬТА БАНК», яка міститься у листі від 02.12.2015 року, що у листопаді 2014 року Банком було анульовано фізичній особі ОСОБА_1, тобто їй, частину кредитної заборгованості у розмірі 5004357,46 грн. Перевіряюча вважала, що прощений борг за кредитом є доходом, який включається до оподатковуваного доходу, та відповідно визначено грошове зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб.

Позивач вважає висновки акту перевірки необґрунтованими.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.12.2006 року між нею та ПАТ «УКРСИББАНК» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0. В подальшому 19.10.2014 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та нею була укладена угода, за умовами якої право вимоги за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.12.2006 року перейшло до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК».

Відповідно Додаткового договору №1 від 28.11.2014 року, їй була анульована сума боргу у розмірі 5004357,46 грн.

Позиція ДПІ вмотивована тим, що прощений борг за кредитом є доходом, який включається до оподатковуваного доходу, оскільки це призвело до збільшення її активів.

Проте аналіз норм податкового законодавства, а саме пп.14.1.47, 14.1.56 п.14.1 ст.14, ст.ст.162-164 ПКУ свідчить про те, що основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, у тому числі, у вигляді додаткового блага, с фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, а тому прощена (анульована) сума заборгованості може вважатися доходом боржника лише у випадку фактичного отримання боржником такої суми.

До доходів взагалі, та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку, та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Отже, із суми прошеної (анульованої) заборгованості за кредитним поговором доходом може вважатися лише та сума, яка фактично була надана йому банком у вигляді кредиту, тобто тіло кредиту, а відсотки, штраф, пеня за користування кредитом та анульовані за його рішенням, не можуть вважатися доходом платника податків, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб, оскільки на відміну від суми кредиту, що надається безпосередньо позичальнику, такі проценти, штраф, пеня не отримується, та вказані суми стягується на розсуд самого банку.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» №321-VIII від 09.04.2015 року, положення якого набрали чинності 07.05.2015 року, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов'язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Тобто, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прошені (анульовані) кредитором.

Вказана позиція відображена в рішеннях Верховного Суду (постанова від 10.05.2018 року по справі №802/142/17-а; постанова від 21.11.2018 року по справі №813/279/16; постанова від 24.10.2018 року по справі №816/2380/17.

Позивач вказує, що вона для з'ясування відомостей про те, які саме складові прощеної заборгованості у сумі 5 004 357,46 грн. 46 коп. були анульовані Банком (основна сума кредиту (тіло), відсотки, штрафи, пеня), звернулась до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та отримала відповідь за№05-3239488 від 14.03.2016 року, згідно якої банківською установою була анульована частина заборгованості за Договором в розмірі 5 004 357.46 грн 46 коп, яка складається з: 4858686,26 грн - комісія по неустойці та несвоєчасна плата за пеню: 145571,20 грн - проценти за користування кредитом.

Таким чином, їй анульована була сума боргу, яка складалась із комісія по неустойці та несвоєчасна плата за пеню та процентів за користування кредитом, що у свою чергу не являється основною сумою боргу (кредиту), а отже, не підпадає під визначення додаткового блага.

Позивач просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ, а також сформовану на підставі нього та направлену на її адресу податкову вимогу ГУ ДФС.

Ухвалою суду від 19.12.2018 року позов залишений без руху та наданий строк для усунення недоліків (а.с.45-47).

Ухвалою суду від 08.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.2-4).

Ухвалою суду від 21.09.2019 року частково задоволено клопотання позивача та ГУ ДФС прийнято до провадження заяву про збільшення позовних вимог, залучено у якості співвідповідача ГУ ДФС в Одеській області (а.с.113-114).

Ухвалою суду від 04.02.2019 року вирішено розгляд справи № 420/6575/18 здійснити за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 10.00год. 04.03.2019року.

Ухвалою суду від 04.03.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті.

Представник відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що податкове повідомлення-рішення є правомірним. Під час перевірки було встановлено, що згідно з ЦБД ДРФО за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року фізична особа - платник податку ОСОБА_1 окрім отриманих доходів, обов'язок щодо відображення яких у податковій декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, фактично отримувала інші доходи у вигляді додаткового блага, які підлягають обов'язковому декларуванню.

Згідно з листом ПАТ «Дельта Банк» від 02.12.2015 року у листопаді 2014 року Банком було анульовано фізичній особі ОСОБА_1 частину кредитної заборгованості у розмірі 5004357,46 грн., про що було відповідно відображено в податковому розрахунку за формою 1-ДФ у ІУ кв. 2014 року.

ПАТ «Дельта Банк» уклав з ОСОБА_1 додатковий договір від 28.11.2014 року №1 до договору про надання споживчого кредиту №0 від 25.12.2006 року, відповідно до п.1 якого сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором на суму в розмірі 334308,74 доларів США 74 цента, у відповідності до ст.605 Цивільного кодексу України. Згідно договору ОСОБА_1 повідомлена, що відповідно до пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 сг.164 ПКУ зобов'язана самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану Кредитором (ПАТ «Дельта Банк») суму боргу в розмірі 5 004 357, 46 гри., та відобразити їх у своїй річної податковій декларації.

Перевіркою встановлено, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ОСОБА_1 отримала дохід за ознакою доходу« 126» - додаткове благо - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 розділу IV Кодексу) (пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 розділу IV Кодексу).

Таким чином, відбулось заниження суми податку на доходи фізичних осіб, яка підлягає сплаті до бюджету за 2014 рік, у розмірі - 850 457,17 грн. Крім того, гр. ОСОБА_1 податкова декларація про майновий стан і доходи за 2014 рік не надана.

У судовому засіданні учасники справи підтримали позиції викладені у позові та відзиві на позов.

Вислухавши учасників справи, дослідивши та проаналізувавши надані ними докази, суд встановив, що 25.12.2006 року між позивачем та ПАТ «УКРСИББАНК» був укладений договір про надання споживчого кредиту №0. В подальшому згідно договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 08.12.2011 року до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» перейшло право вимоги за кредитним договором №0.

Згідно з протоколом засідання кредитного комітету від 28.08.2014 року щодо змін умов кредитування ОСОБА_1 було вирішено за умови внесення на власний транзитний рахунок позичальника по кредитному договору визначеної суми за період з 01.09.2014 по 28.11.2014 року включно на залишкову суму укласти додаткову угоду про анулювання боргу за рахунок витрат Банку (а.с.75).

28.11.2014 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та позивачем укладена додаткова угода №1, згідно з умовами якою сторони домовились здійснити прощення (анулювання) боргу за Договором у розмірі 334308,74 доларів США (5004357,46грн) у відповідності до ст.605 ЦКУ (а.с.73-74).

З 25.12.2015 року по 30.12.2015 року на підставі наказу №606-п від 10.12.2015 року посадовою особою ДПІ - ОСОБА_2 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року, за результатами якої складений акт від 30.12.2015 року №4367/17-01-НОМЕР_1 (а.с.62-71).

12.02.2016 року на підставі акту перевірки ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення № про збільшення фізичній особі ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1063291,47грн (850497,17грн - за основним платежем, 212794,30грн - за штрафними фінансовими санкціями) (а.с.72).

13.03.2017 року ГУ ДФС сформувало податкову вимогу №423-17, згідно з якою станом на 12.03.2017 року сума податкового боргу платника податків за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 1488586,66грн (основний платіж - 850497,17грн; штрафні (фінансові) санкції 212794,30грн; пеня -425295,19грн) (а.с.95).

Згідно з висновками акту перевірки від 30.12.2015 року №4367/17-01-НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 року порушено: - пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп.168.2.1 п.168 ст. 168, пп.179.7 ст. 179 ПКУ та несплату до бюджету податку на доходи фізичних осіб у розмірі 850497,17грн; -пп.пп.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.179.2 ст179 ПК України - неподання до ДПІ податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік.

Пунктом п.179.1 ст.179 ПКУ встановлено, що платник податку зобов'язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи відповідно до цього Кодексу.

Пункт 179.2 ст.179 ПКУ визначає випадки отримання платником податку доходи, коли відповідно до цього розділу обов'язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається.

Відповідно до п. 49.18 ст.49 ПКУ податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом ІV цього Кодексу (пп.49.18.4).

Відповідно до п. 179.7 ст.179 ПКУ фізична особа зобов'язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену в поданій нею податковій декларації. Сума податкових зобов'язань, донарахована контролюючим органом, сплачується до відповідного бюджету у строки, встановлені цим Кодексом.

Статтею 167 ПКУ встановлені ставки податку щодо доходів фізичних осіб.

Згідно з п.168.2.1 ст.168 ПКУ платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, зобов'язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Пунктом 164.2 ст.164 ПКУ встановлено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу) (пп.164.2.17 «д») у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощенно. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Згідно з актом перевірки його висновок про порушення позивачем норм податкового Кодексу щодо неподання декларації про отримання доходу у вигляді додаткового блага ґрунтуються на інформації АТ «ДЕЛЬТА БАНК», яка міститься у листі від 02.12.2015 року (вих.№2783), що у листопаді 2014 року Банком було анульовано фізичній особі ОСОБА_1 частину кредитної заборгованості у розмірі 5004357,46 грн., про що було відповідно відображено в податковому розрахунку за формою 1-ДФ у ІV кварталі 2014 року.

ДПІ стверджуючи в Акті перевірки, що вказана сума є додатковим благом, яке підлягає обов'язковому декларуванню, не містить посилання та відповідні докази щодо складових вказаної прощеної кредитної заборгованості, тобто є це основною сумою боргу (кредиту), або це інші суми.

Проте вказані обставини є суттєвими з урахуванням положень ПКУ для визначення наявності у фізичної особи обов'язку подати декларацію та сплатити податок на доходи з фізичних осіб.

Між тим, на запит позивача ПАТ «Дельта Банк» повідомив, що анульована (прощена) частина заборгованості за Договором в розмірі 5004357,46грн складається з: 4858686,26грн - комісія по неустойки за несвоєчасну плату та пеня; 145 721,20грн - проценти за користування кредитом (а.с.76).

Вказані обставини не спростовані відповідачами.

Аналіз положень ст.164 ПКУ свідчить про те, що доходом позивача, як додаткове благо, може вважатися лише та сума, яка фактично була надана банком позивачу у вигляді кредиту, у разі їх прощення кредитором (анулювання такої заборгованості).

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

По даній категорії справ висновки Верховного Суду викладені, зокрема, у постановах від 10.05.2018 року (справа №802/142/17-а), від 24.10.2018 року (справа №816/2380/17), від 14.02. 2019 року (справа №813/330/16), від 08.02.2019 року (справа №824/495/17-а), від12.02.2019 року (справа №802/653/16-а), від 12.02.2019 року (справа №821/774/16), від 14.02.2019 року (справа №803/674/16).

Згідно вказаних висновків Верховного суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин вказано, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Отже, при вирішенні справи визначальним є встановлення і дослідження обставин щодо складових суми прощеного (анульованого) кредитором боргу, яка може включати в себе як основну суму кредиту, так і відсотки за користування ним, а також дотримання порядку повідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу, що дозволить визначити правовий статус прощеної заборгованості й, відповідно, наявність у позивача обов'язку сплати податку з доходів фізичних осіб та відображення їх у річній податковій декларації.

Законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до ПКУ щодо кредитних зобов'язань» від 09.04.2015 року №321-VІІІ, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція пп.165.1.55 п.165.1 ст.165 ПКУ була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, анульована заборгованість з процентів, комісії, пені не підлягає оподаткуванню.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року по справі №803/674/16 зазначено, що перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПКУ є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПКУ (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощенно), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» пп.164.2 14 п.164.2 ст.164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною 1 ст.1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.546 ЦКУ виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ст.549 ЦКУ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.605 ЦКУ зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Верховний суд зазначає, що зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов'язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

З урахуванням викладеного позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача в обґрунтування позиції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваних податкового повідомлення - рішення та відповідно податкової вимоги на те, що згідно додаткової угоди ОСОБА_1 повідомлена, що вона зобов'язана самостійно сплатити податок з доходів, сума яких складає анульовану Кредитором (ПАТ «Дельта Банк») суму боргу в розмірі 5 004 357, 46 грн, та відобразити їх у своїй річної податковій декларації, а також на те, що згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ОСОБА_1 отримала дохід за ознакою доходу« 126» - додаткове благо - дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, оскільки вказані обставини не спростовують висновків суду щодо відсутності у позивача обов'язку декларувати анульовану (прощену) суму боргу в розмірі 5 004 357, 46 грн., яка відповідно до її складових не є додатковим благом платника податку.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірність прийнятих ним рішень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

З урахуванням встановлених фактів, суд дійшов висновку, що позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог і вони підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. Суд вважає, що з Головного управління державної фіскальної служби в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 2028,41грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,3,6,7,9,12,13, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, 65088, РНОКПП НОМЕР_1) до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Ак.Глушко,17, корп.1, м. Одеса, 65104, ), Головного управління ДФС в Одеській області (вул. Семінарська,5, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 12.02.2016 року № про збільшення фізичній особі ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 1063291,47грн (850497,17грн - за основним платежем, 212794,30грн - за штрафними фінансовими санкціями); податкову вимогу Головного управління ДФС в Одеській області від 13.03.2017 року №423-17 про сплату станом на 12.03.2017 року у сумі 1488586,66грн (основний платіж - 850497,17грн; штрафні (фінансові) санкції 212794,30грн; пеня -425295,19грн).

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд.5, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2028,41грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.