Справа № 711/9525/18
Суддя: Демчик Р. В.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9525/18
У Х В А Л А

28 лютого 2019 року Придніпровського районного суду м. Черкаси, в складі:

головуючого судді Демчика Р.В.,

при секретарі Бузун Л.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судуд в м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого заступника начальника Управління державного архітектурно - будівельного контролю Черкаської міської ради ОСОБА_4 про скасування постанови,-

встановив:

ОСОБА_1 до Першого заступника начальника Управління державного архітектурно - будівельного контролю Черкаської міської ради ОСОБА_4 про скасування постанови.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №24 по справі про адміністративне правопорушення за якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.10 ст. 96 КУпАП, а справу закрити.

В судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у звязку з пропущенням позивачем строку на оскарження.

Клопотання обґрунтоване тим, що 11 червня 2018 року були розглянуті матеріали справи та винесена постанова № 24 по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв'язку з невиконанням вимог припису № 45 від 9 жовтня 2017 року щодо усунення порушених вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, оскільки побудована прибудова до 5-ти поверхового житлового будинку експлуатується але не прийнята в експлуатацію та накладено штраф у сумі 17000 грн., передбачений ч. 10 ст. 96 КУпАП.

Оскільки ОСОБА_1 на розгляд справи не зявився, постанова була надіслана поштою рекомендованим листом.

ОСОБА_1 не оскаржив постанову у встановлений законом термін тому Управлінням до Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області подано заяву про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення №24 від 11 червня 2018 року щодо ОСОБА_1

23 липня 2018 року Придніпровським відділом ДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яке надіслано позивачу та управлінню, що підтверджено позивачем у адміністративному позові.

19 вересня 2018 року Управлінням надані ОСОБА_1 усі матеріали справи та копію оскаржуваної постанови.

Відповідно до розпорядження № 56778449 з позивача 8 жовтня 2018 року стягнуті кошти в розмірі 287 грн.

12 жовтня 2018 року працівником Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГУТУЮ у Черкаській області здійснено опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 (постанова від 12 жовтня 2018 року), який ОСОБА_1 отримав особисто 12 жовтня 2018 року

Тому твердження позивача, що він не був ознайомлений з винесеною постановою є безпідставним.

Відповідно до ст. 287-289 КУпАП постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або у суд.

Відповідно до п. 8 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 4 ст. 123 КАС України передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позивач до суду звернувся 6 листопада 2018 року, а отже позивачем пропущений строк на оскарження постанови без поважних причин.

Представник відповідача в судовому засіданні клопотання підтримала. просила задовольнити його повністю.

Позивач та його представник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено з матеріалів адміністративної справи №711/9525/18, позовну заяву в суд подано 8 листопада 2018 року через канцелярію суду, що підтверджується відбитком штемпеля канцелярії суду та зареєстровано за вх. №34085/18.

Позивач у позовній заяві зазначає, що йому стало відомо про існування постанови лише тоді, коли з ДВС надійшли постанови про арешт майна та виклик державного виконавця про зобовязання зявитися до виконавця. Звертає увагу на те, що постанова про арешт майна позивача винесена 23 липня 2018 року, а виклик державного виконавця датований 17 серпня 2018 року, але отримані позивачем після 30 серпня 2018 року, про що свідчить штамп на конверті в якому вони надійшли до позивача.

Після цього він намагався отримати відповідні копії постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, але на неодноразові звернення матеріали адміністративної справи йому надані не були.

Йому не було відомо де саме зберігається адміністративна справа, які документи в ній находяться, тому відповідачу було направлено вимогу адвоката про те, щоб надали справу в прошитому і пронумерованому вигляді і повідомити коли можливо ознайомитися зі справою. Справу на вимогу для ознайомлення не надали, а лише 28 вересня 2018 року направили копії значених вище документів, належним чином прошитих та пронумерованих документів для ознайомлення не надали, а тому позивач повторно 9 жовтня 2018 року звернувся із запитом про надання матеріалів для ознайомлення, але вони надані не були, а виходячи із поштового штампу направили копії деяких документів, які вже направлялися раніше та були отримані позивачем і адвокатом лише 29 жовтня 2018 року, а тому позов було виготовлено на підставі тих документів, які були надані відповідачем.

Вважає, що строк на оскарження постанови не пропустив, так як дізнався про неї тоді, коли викликали до державної виконавчої служби і де вперше з постановою про притягнення до адміністративної відповідальності. Після цього, з метою ознайомлення з матеріалами справи та вирішення питання щодо обєктивної можливості оскарження постанови за якою був притягнутий до відповідальності, звертався до Управління ДАК Черкаської міськради з метою отримання копій та ознайомитись з належно оформленими документами справи, отримував відмову і не отримав такої згоди і на момент виготовлення позову.

Відповідно до частини першої статті 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до частин першої другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно норм статті 286 КУпАП позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Згідно змісту пункту 3 частини першої статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

У визначенні моменту і виникнення права на позов мають значення дві обставини: об'єктивна - наявність факту порушеного права, суб'єктивна - особа дізналася або повинна була дізнатись про факт порушення права. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу строку звернення до адміністративного суду може бути пов'язаний із різними юридичними фактами та їх оцінкою.

Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою своєчасного виконання учасниками адміністративного судочинства передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Суд зазначає, що законодавцем чітко визначено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності законодавством встановлено спеціальний десятиденний строк, який обчислюється з дня вручення постанови.

Обов'язковою умовою для залишення адміністративного позову без розгляду є не лише встановлення факту пропуску строку звернення до суду, а й відсутність підстав вважати, що такий строк пропущений з поважних причин (висновок КАС ВС, викладений в постанові справа №569/16060/17 від 23 жовтня 2018 року)

Відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-17цс17 від 22 лютого 2017 року зазначено: «порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також впливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше».

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була винесена 11 червня 2018 року. Під час ухвалення вказаної постанови позивач присутній не був, чого не заперечували в судовому засіданні сторони. 11 червня 2018 року постанова про притягнення до адміністративної відповідальності направлено на адресу ОСОБА_1, але отримана ним не була (а.с.45). Докази отримання постанови позивачем, в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, 19 вересня 2018 року на адресу ОСОБА_1 та адвоката ОСОБА_2 направлено копію постанови по справі про адміністративне правопорушення №24 від 11 червня 2018 року (а.с.111,112). Докази отримання вказаної постанови в матеріалах справи відсутні.

Вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні з примусового виконання постанови №24 від 11 червня 2018 року з участю Боржника ОСОБА_1 не може бути доказом його обізнаності з оскаржуваною постановою, оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що вказане виконавче провадження було відкрите.

Згідно з частиною 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до вимог ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини і питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід'ємним елементом права на справедливий суд.

Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що саме строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності, остаточності та захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка б могла виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (рішення від 9 січня 2013 року у справі «ОСОБА_5 проти України» (п.137), рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (п. 51).

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід'ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Як свідчить вказана позиція Суду, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не може бути безумовною підставою для залишення позову без розгляду.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 123, 294 КАС України

ухвалив:

В задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Першого заступника начальника Управління державного архітектурно - будівельного контролю Черкаської міської ради ОСОБА_4 про скасування постанови відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 299 цього Кодексу.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошено в судовому засіданні 28 лютого 2019 року, повний текст ухвали виготовлено 5 березня 2019 року.

Головуючий: ОСОБА_6