Справа № 810/2623/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2623/18 Суддя першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на проголошене о 15 годині 30 хвилин рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року, повний текст якого складено 20 вересня 2018 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про визнання неправомірною відмови та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - Відповідач, Ірпінське ОУПФ) про:

- визнання неправомірною відмови Ірпінського ОУПФ у перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов'язання Ірпінського ОУПФ провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком встановленої ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 10.09.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що, зважаючи на пріоритетність законів над підзаконними актами при визначенні розміру пенсії учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не приписи постанов Кабінету Міністрів України, якими звужується обсяг встановлених законом прав особи.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», який набрав чинності 03.08.2014 року, прикінцеві положення останнього були доповнені пунктом 67, за яким норми ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Відтак, на переконання Апелянта, доплати до пенсії проводяться Позивачу у відповідності до вимог чинного законодавства.

Після усунення визначених в ухвалі від 08.01.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.03.2019 року.

У відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в її задоволенні у повному обсязі, обґрунтовуючи свої доводи правильністю позиції суду першої інстанції та безпідставною недоплатою органами Пенсійного фонду України належних Позивачу за законом коштів.

У судовому засіданні Позивач та його представник наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач є особою, яка має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується наявною у матеріалах справи копією посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) серії НОМЕР_1 від 26.10.1999 року (а.с. 10), а також потерпілою від аварії на Чорнобильської АЕС, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія вкладки від 26.10.1999 року №179271 (а.с. 10). Крім того, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов'язаного з впливом аварії на Чорнобильській АЕС (а.с. 9).

Постановою Баришівського районного суду Київської області від 21.01.2011 року у справі №2а-316/2011 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов'язано Управління пенсійного фонду України в Баришівському районі Київської області здійснити перерахунок пенсії та виплатити ОСОБА_1 основну пенсію в розмірі не нижче 8-ми мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, передбачені ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 18.07.2010 року з урахуванням проведених виплат (а.с. 12-13).

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії Ірпінське ОУПФ листом від 27.04.2018 року №3591/09 повідомило останню про те, що, починаючи з 01.11.2011 року пенсія нараховується відповідно до норм чинного законодавства у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2011 року №745 (а.с. 11).

Крім того, в указаному листі зазначено, що на виконання постанови Баришівського районного суду Київської області від 21.01.2011 року по справі № 2а-316/2011 Управлінням Пенсійного фонду України у Баришівському районі Київської області проведено перерахунок пенсії Позивача відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 18.07.2010 року з урахуванням проведених виплат.

Відповідно до розпорядження Управління Пенсійного фонду України у місті Ірпені такий перерахунок пенсії було здійснено у повному обсязі за період з 18.07.2010 року по 28.02.2011 року та нарахована сума була виплачена у березні 2011 року. У період з 01.03.2011 року по 31.10.2011 року виплата пенсії проводилась у розмірах визначених рішенням суду.

Враховуючи зазначене, Відповідач зазначив, що зобов'язання відповідно до постанови Ірпінського міського суду № 2а-316/2011 від 21.01.2011 року управлінням виконані в повному обсязі (кошти нараховані та виплачені) та станом на 01.04.2018 року заборгованість відсутня.

На виконання постанови Ірпінського міського суду від 26.06.2009 року по справі №2-а-636/2009 року та постанови Апеляційного суду Київської області від 06.06.2011 року у справі №22А-11432/2011, Управлінням Пенсійного фонду України у місті Ірпені проведено перерахунок пенсії Позивача відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 05.06.2008 року по 26.06.2009 року.

Відповідно до розпорядження УПФ України у місті Ірпені такий перерахунок пенсії було здійснено в повному обсязі за період з 05.06.2008 року по 26.06.2009 року та нарахована сума становить 45338,65 грн.

Таким чином, як зазначено у листі Відповідача, 19.06.2011 року набрав чинності Закон України від 14.06.2011 року № 3149-VI «Про внесення змін до Державного бюджету України на 2011 рік». Пунктом 7 частини 1 зазначеного Закону Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким, зокрема, встановлено, що у 2011 році норми і положення ст. 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», застосовуються у порядку і розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з приписів ст. ст. 8, 22, 46 Конституції України, ст. ст. 8, 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. ст. 18, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а не підзаконних актів.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на таке.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон).

Згідно ст. 49 Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до І категорії, які є інвалідами ІІ групи призначається у розмірі 75 відсотків мінімальної пенсії за віком.

За правилами ч. 4 ст. 54 Закону розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв'язок з Чорнобильською катастрофою, визначені для інвалідів ІІ групи в розмірі не менше 8 мінімальних пенсій за віком.

Однак, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік», який набрав чинності 19.06.2011 року, доповнено прикінцеві положення пунктом 4, згідно якого в 2011 році норми і положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», статей 14, 22, 37 та частини третьої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік».

На виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №745, яка набрала чинності 23.07.2011 року.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» установлено, що у 2012 році норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік. Аналогічне правове регулювання спірних правовідносин знайшло своє відображення й у Законах України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та «Про Державний бюджет України на 2014 рік».

На виконання Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» Кабінетом Міністрів України 23.11.2011 року прийнято постанову №1210, яка набрала чинності 01.01.2012 року (далі - Постанова №1210).

Так, згідно п. п. 11, 13 Постанови №1210 мінімальний розмір пенсії становить для інвалідів ІІ, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 р. і 125 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 р.; щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах до прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність особам, що належать до категорії 1 для інших інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою - 20 відсотків.

Вищевказані норми протягом 2011 - 2014 років змін не зазнавали, неконституційними не визнавались, отже, підлягали застосуванню з часу набрання ними чинності.

Крім того, відповідно до ст. 50 Закону у редакції, чинній з 01.01.2015 року, особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 3 ст. 54 Закону у згаданій редакції умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

За правилами ст. 63 Закону фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначені у Бюджетному кодексі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.

Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Прикінцеві та перехідні положення були доповнені зазначеним пунктом згідно Законом України від 28.12.2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності з 01.01.2015 року.

Отже, на час виникнення правовідносин, редакція ст. ст. 50, 54 Закону була змінена та передбачала, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Таким чином, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії та пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, що передбачені Законом.

Зазначені положення Закону України від 28.12.2014 року №79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України №1210 є також чинними.

Аналогічні висновки щодо застосування відповідних правових норм відображені у постанові Верховного Суду від 19.02.2019 року у справі № 363/4916/16-а.

Відповідно до пп. 2 п. 11 Постанови №1210 у чинній редакції, мінімальний розмір пенсії становить для інших осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою - осіб з інвалідністю II групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 року і 125 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 року.

Пунктом 13 Постанови №1210 передбачено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах - для інших осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою особам з інвалідністю II групи складає 227,76 гривні.

За таких обставин, здійснюючи нарахування та виплату Позивачу пенсії з урахуванням вимог Постанови №1210, Відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, визначені приписами чинного законодавства, що було залишено поза увагою суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного колегією суддів враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Основного Закону закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 Конституції України тільки законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Крім того, у вказаному рішенні Конституційним Судом України також було зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений.

У рішенні від 25.01.2012 року №3-рп/2012 єдиним судовим органом конституційної юрисдикції було зазначено, що суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціальною захисту за рахунок коштів Державною бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України.

При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції України та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у тому числі нормативно-правових, актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Крім того, право встановлювати тимчасові обмеження щодо виплати пенсії узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційними переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс («золоту середину») до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому ЄСПЛ зазначає, що зменшення розміру пенсії мабуть було зроблено державою через економічну політику і фінансові труднощі.

За таких обставин, враховуючи, що сторонами не заперечується факт нарахування та виплати Позивачу як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та віднесена до 1 категорії, основної та додаткової пенсії у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України 23.11.2011 року №1210, судова колегія приходить до висновку про помилковість позиції суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі ст. ст. 50, 54 Закону, судова колегія приходить до висновку про помилковість твердження Київського окружного адміністративного суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення порушено норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області - задовольнити повністю.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 14» березня 2019 року.