Справа № 554/6940/18
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 р.Справа № 554/6940/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Тацій Л.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської митниці ДФС України на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 07.12.2018, суддя Струков О.М., м. Полтава, повний текст складено 12.12.18 по справі № 554/6940/18

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської митниці ДФС України

про скасування постанови полтавської митниці ДФС № 0127/80600/18 від 27 червня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава з адміністративним позовом до в.о. начальника Полтавської митниці ДФС України Воронько В.Л., третя особа Полтавської митниці ДФС України, в якому просив:

скасувати постанову Полтавської митниці ДФС №0127/80600/18 від 27 червня 2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 8500 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч 3 ст 470 Митного Кодексу України;

визнати протиправними дії в.о. начальника Полтавської митниці ДФС України Воронько В.Л. при організації ним виконання вимог про вручення або надіслання ОСОБА_1 копії постанови про порушення митних правил.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава від 07.12.2018 замінено відповідача в.о. начальника Полтавської митниці ДФС України Воронько В.Л. на Полтавську митницю ДФС та виключено як третю особу Полтавську митницю ДФС.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 07.12.2018 позов задоволено частково. Постанову Полтавської митниці ДФС № 0127/80600/18 від 27.06.2018 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 МК України та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 8500 гривень - скасовано, а провадження по справі закрито. Інші позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноту дослідження обставин у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивач перевищив встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк транзитного ввезення транспортного засобу «TOYOTA COROLLA» більше ніж на десять днів, дане порушення є триваючим, у зв'язку з чим строк притягнення позивача до вдповідальності не пропущений. Відповідач зауважив, що ним вжито всіх необхідних заходів щодо інформування позивача про дату, час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим, останній мав обґрунтовані підстави для розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності позивача.

Позивач направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначив, що він не був проінформований та не міг знати про розгляд справи про порушення митних правил з огляду на те, що він не отримував від відповідача запрошення, протокол про порушення митних правил та повістку про виклик.

Учасники справи, в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в порядку, передбаченому частинами 1, 2 ст 268 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи судом встановлвено, що 23 вересня 2017 ОСОБА_1 в зоні діяльності Чернігівської митниці ДФС ввіз на територію України автомобіль марки «Тоуоtа Согоllа» д.н.з. НОМЕР_2, в митному режимі «транзит», що підтверджується витягом з картки програмно-інформаційного комплексу автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор», в строк встановлений ст. 95 МК України, даний автомобіль за межі України не вивезено (а.с. 21).

23 квітня 2018 року старшим державним інспектором відділу протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодвї Полтавської митниці ДФС Лазоренко Ніною Григорівною, за відсутності особи, що притягується до відповідальності ОСОБА_1, складений протокол про порушення митних правил № 0127/80600/18, за ознаками порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України (а.с. 29-32).

В протоколі про порушення митних правил №0127/80600/18 від 23.04.2018 року вказано, що під час проведення перевірки по факту відсутності інформації про вивезення гр. ОСОБА_1 у встановлені строки зазначеного транспортного засобу за межі митної території України було встановлено, що згідно даних програмно-інформаційного комплексу «Автотранспортні засоби» Єдиної автоматизованої інформаційної системи, інформація щодо вивезення автомобіля «TOYOTA COROLLA», д.р.н.НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1 зазначеним громадянином за межі митної території України з 23.09.2017р. по теперішній час відсутня.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_1, перевищив встановлений статтею 95 Митного кодексу України строк транзитного перевезення транспортного засобу «TOYOTA COROLLA», д.р.н. НОМЕР_2, кузов НОМЕР_1.

На підставі вказаного протоколу, постановою Полтавської митниці ДФС №0127/80600/18 від 27 червня 2018 року, складеною за підписом в.о. начальника Полтавської митниці ДФС Воронько В.Л., за відсутності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх прав з цим позовом про скасування постанови та визнання протиправними дії в.о. начальника Полтавської митниці ДФС України Воронько В.Л. при організації ним виконання вимог про вручення або надіслання ОСОБА_1 копії постанови про порушення митних правил.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи про притягнення позивача до відповідальності за порушення митних правил проведено за відсутності особи, яка притягується до відповідальності та не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, із порушенням приписів ст. 526 Митного Кодексу України. Крім того, станом на час розгляду справи сплинув строк притягнення до адміністративної відповідальності, у зв'язку з чим провадження, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, підлягає закриттю.

Суд першої інстанції залишаючи без розгляду позовні вимоги щодо визнання дій відповідача протиправними, виходив з того, ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови, що відповідає положенням п 3 ч 3 ст 286 КАС України, а вимоги про визнання дій протиправними не вирішуються місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За визначенням статті 90 Митного кодексу України транзит, - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно статті 95 Митного кодексу України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення 10 діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до частини 1 статті 381 Митного кодексу України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.За правилами частини 3 статті 470 Митного кодексу України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що порушення встановленого статтею 95 Митного кодексу України строку транзитного перевезення товарів (транспортних засобів) є адміністративним правопорушенням, об'єктом якого є встановлений митним законодавством порядок ввезення товарів (транспортних засобів) на територію України.

В свою чергу, у відповідності до ст. 486 МК України, завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, таких як розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв'язку з оскарженням.

Згідно із приписами ст. 488 МК України, провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Відповідно до ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 497 МК України, у провадженні у справах про порушення митних правил беруть участь: 1) особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил; 2) власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи); 3) представники осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та заінтересованих осіб (законні представники, представники, які діють на підставі довіреності, доручення); 4) захисники; 5) представники органів доходів і зборів; 6) свідки; 7) експерти; 8) перекладачі; 9) поняті.

Згідно із ст. 498 МК України, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил в органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ст. 526 МК України, справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Отже, при розгляді справи про порушення митних правил, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, розгляд справи про порушення митних правил має здійснюватися з дотриманням прав особи, яка притягається до відповідальності, визначених статтею 526 Митного кодексу України, зокрема з попереднім її повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.

Як вбачається з протоколу про порушення митних правил № 0127/80600/18 від 23.04.2018, розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил було призначено на 20.06.2018 о 10:05 годині.

Відповідач на підтвердження направлення вказаного протоколу на адресу позивача надав копію повідомлення від 23.04.2018 та копію зворотного поштового повідомлення і конверту.

Однак, як вбачається з відомостей ПАТ «Укрпошти», лист з поштовим ідентифікатором № 783 був повернутий на адресу відповідача «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 82-84).

В свою чергу, оскаржувана постанова Полтавської митниці ДФС №0127/80600/18 від 27 червня 2018 року, складена за підписом в.о. начальника Полтавської митниці ДФС Воронько В.Л., прийнята за відсутності позивача.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями статті 526 Митного кодексу України визначено єдину обов'язкову умову розгляду справи за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Повернення повідомлення про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Таким чином, в даному випадку, як вірно було встановлено судом першої інстанції, станом на час розгляду справи про порушення митних правил, у відповідача були відсутні докази щодо обізнаності позивача стосовно дати, часу та місця її розгляду, що в свою чергу мало наслідком позбавлення останнього права на участь в розгляді справи та надання пояснень по суті справи і, як наслідок здійснення належного розгляду справи.

Згідно із статтею 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил змінюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статі 489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості задоволення позовних вимог та скасування постанови в справі про порушення митних правил Полтавської митниці ДФС №0127/80600/18 від 27 червня 2018 року.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду справи обставини та докази, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем порушено процедуру притягнення до адміністративної відповідальності, тобто при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги ст 526 МК Укаїни.

Отже, відповідачем порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності та принцип належного урядування, не здійснено повного та всебічного з'ясуванні обставин справи та не доведено, що позивач взагалі є суб'єктом правопорушення, за яке на неї накладено адміністративне стягнення, не забезпечена можливість реалізації права позивача на участь у прийнятті рішення митним органом, в тому числі шляхом надання пояснень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Приходячи до такого висновку апеляційний суд також враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

У рішенні від 31.07.2008 р. по справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» ЄСПЛ, зокрема зазначив, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Щодо строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини третьої статті 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1 частини першої статті 95 МК України визначено, що для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

При цьому, згідно з частиною другою цієї статті, до цього строку не включаються: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до частини першої статті 192 МК України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов'язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не було встановлено наявність обставин, передбачених частиною другою статті 95 МК України, в той час як факт перевищення ОСОБА_1, визначеного пунктом 1 частини першої статті 95 МК України 10-денного строку доставки автомобіля більш, ніж на 10 днів, знайшов своє підтвердження, що не спростовано самим позивачем.

За змістом частини першої статті 467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що перелік триваючих правопорушень, визначений у статті 467 МК України, не є вичерпним.

МК України не містить визначення поняття триваючого правопорушення.

Проте, в теорії адміністративного права триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з певної протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов'язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов'язок, або виконує його неповністю чи неналежним чином.

Перевищення позивачем строку транзитного перевезення транспортного засобу особистого користування, що перебуває під митним контролем, виявлене відповідачем 23.04.2018 за результатами перевірки даних автоматизованої ссистеми митного оформлення «Інспектор», за результатами якої складено протокол.

При цьому, станом на момент виявлення правопорушення, обов'язок позивача щодо вивезення транспортного засобу за межі території України протягом 10 діб, встановлений пунктом 1 частини першої статті 95 МК України, виконаний не був, що також не спростовано самим позивачем.

Діяння (бездіяльність) позивача щодо невивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються невиконанням встановленого приписами МК України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Таким чином, оскаржена постанова від 27.06.2018 прийнята відповідачем у межах встановленого частиною першою статті 467 МК України шестимісячного строку накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Доводи позивача про те, що перебіг строку, передбаченого ст 467 МК, слід відраховувати від дати, коли минув десятиденний строк, передбачений ст 95 МК України, тобто з дати, коли почалось порушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ст. 467 МК України пов'язує початок перебігу такого строку саме з датою виявлення порушення.

Вказане відповідає висновкам щодо застосування ч 1 ст 467 МК України, викладеним, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28.02.2019 по справі №686/14053/16-а, від 28.01.2019 по справі №369/2966/17.

Щодо залишення судом першої інстанції без розгляду позовних вимог в частині визнання протиправними дій в.о. начальника Полтавської митниці ДФС України Воронько В.Л. при організації ним виконання вимог про вручення або надіслання ОСОБА_1 копії постанови про порушення митних правил, колегія суддів зазначає наступне.

Залишаючи позовні вимоги в цій частині без розгляду, суд першої інстанції, виходив з того, що ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови, що відповідає положенням п. 3 ч. 3. ст. 286 КАС України, а вимоги про визнання дій протиправними не вирішуються місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги про визнання протиправними дій з виконання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, не вирішуються місцевими загальними судами як адміністративними судами.

Так, ч 1 ст 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Окрім того, помилково визначаючи, що справа про оскарження дій суб'єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності не підлягає розгляду місцевим загальним судом як адміністративним судам, суд першої інстанції також залишив позовні вимоги в цій частині без розгляду, не обгрунтовуючи таку процесуальну дію наявністю підстав, передбаених ст 240 КАС України, за яких позов підлягає залишенню без розгляду.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги, заявлені в суді першої інстанції та надаючи оцінку рішенню суду в цій частині, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення в цій частині підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права з прийняттям в цій частині постанови про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Так, судом встановлено, що постанова, прийнята уповноваженою особою, проте рішення є протиправним, оскільки прийнято з порушенням процедури розгляду справи і направлення постанови, що є підставою для скасування такого рішення.

Скасування оскаржуваної постанови судом водночас є і належним способом захисту прав позивача, оскільки скасування постанови призводить і до скасування будь-яких наслідків, що виникли для позивача у зв'язку з прийняттям протиправоного рішення відповідачем.

Також колегія суддів апеляційного суду звертає увагу суду першої інстанції, що відповідно до ч 1 ст 271 КАС України у справах, визначенихм статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що судом першої інстанції складено 07.12.2018 вступну та резолютивну частини рішення, а його повний текст-12.12.2018, що також є порушенням норм процесуального права, однак з урахуванням абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України, зазначене не потягло його скасування за вказаних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1, 4 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів враховуючи, що судом першої інстанції помилково застосовано положення статті 467 МК України щодо строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності, допущено при розгляді справи порушення норм процесуального права, приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем порушено процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності, при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги ст 526 МК Укаїни.

Таким чином, виходячи із повноважень, встановлених ч. 3 ст. 286 КАС України, з урахуванням висновку про розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача без дотримання процедури, встановленої ст 256 МК України, виконання яких може вплинути на рішення по справі, колегія суддів приходить до висновку, що після вирішення питання про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, справа про притягнення позивача підлягає новому розгляду.

Враховуючи викладене, переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова з вищенаведених підстав підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської митниці ДФС України - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 07.12.2018 по справі № 554/6940/18- скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов-задовольнити частково.

Скасувати постанову Полтавської митниці ДФС №0127/80600/18 від 27 червня 2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 8500 грн за адміністративне правопорушення, передбачене ч 3 ст 470 Митного Кодексу України.

Справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 направити на новий розгляд до Полтавської митниці ДФС України.

В іншій частині у задоволенні позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає згідно вимог ст. 272 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді З.Г. Подобайло А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 11.03.2019 року