Справа № 620/3377/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3377/18 Головуючий у 1 інстанції: Клопот С.Л.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Файдюка В.В. Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 642 від 23.06.2018 року «Про результати службового розслідування по факту переплати грошового забезпечення», відповідно до якого підполковника ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди на суму 1586 грн. 82 коп.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано пункт 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 642 від 23.06.2018 р. «Про результати службового розслідування по факту переплати грошового забезпечення», відповідно до якого, підполковника ОСОБА_1 , притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної шкоди на суму 1586 (одна тисяча пятсот вісімдесят шість) грн. 82 (вісімдесят дві) коп.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач Військова частина НОМЕР_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що службовим розслідуванням встановлено всі елементи, відповідно до п. 3, 19 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. №243/95-ВР, для притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 876 від 14.05.2018 р. проведено службове розслідування за результатами аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_1 .

В ході проведення службового розслідування встановлено, що за результатами планового аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з травня 2015 року по квітень 2018 року групою офіцерів Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю МО України виявлено ряд порушень фінансової дисципліни.

Пунктом 4 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 642 від 23.06.2018 р., відповідно до п. 10 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженою Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. № 243/95 за шкоду заподіяну недбалим виконанням службових обов`язків, передбачених ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України, п. 31.7 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України та деяким іншим особам, яка затверджена наказом МО України № 260 підполковника ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності у розмірі заподіяної ним шкоди на суму 1586,82 грн.

Вважаючи вищевказаний пункт наказу протиправним, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV(далі Статут), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями Військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 9 Статуту визначено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

В силу ст. 16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідальність військовослужбовців закріплюється статями 26, 27 Статуту, відповідно до яких, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.

Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 р. №243/95-ВР (далі - Положення №243/95), визначені загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами.

Згідно п. 2 Положення №243/95, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

В силу п. 3 вказаного Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди; протиправної їх поведінки; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Так, пп.2 п.17 Положення №243/95 передбачено, що у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності (п. 18 Положення).

Як зазначалося, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 876 від 14.05.2018 р., проведено службове розслідування за результатами аудиту Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту у військовій частині НОМЕР_1 .

За наслідками проведення службового розслідування встановлено, що за результатами планового аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з травня 2015 року по квітень 2018 року групою офіцерів Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю МО України виявлено ряд порушень фінансової дисципліни.

Разом з тим, оскаржуваний наказ не містить відомостей щодо того, які саме винні дії позивача, крім подачі рапорту про заохочення грошовою премією, привели до порушень фінансової дисципліни та заподіяння шкоди.

Відповідно до висновку службового розслідування та в наказі № 642 від 23.06.2018 року зазначено, що в порушення вимог п. 31.6 Інструкції про грошове забезпечення № 260, рапорт на заохочення грошовою премією військовослужбовця механізованого батальйону солдата ОСОБА_2 , який в період з 05.06.2015 року по 07.06.2015 року скоїв самовільне залишення частини, подав 30.06.2015 р. тимчасово виконуючий обов`язки командира механізованого батальйону підполковник ОСОБА_1 .

Так, Дисциплінарний статут ЗС України та КК України визначають поняття «самовільне залишення військової частини військовослужбовцем», в залежності від подовженості залишення, як дисциплінарне чи кримінальне правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що службове розслідування щодо самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_2 в період з 05.06.2015 року по 07.06.2015 року не проводилось. Кримінального розслідування з цього ж приводу також не проводилось.

Факт самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_2 , в період з 05.06.2015 р. по 07.06.2015 р., був встановлений в ході проведення аудиту військової частини НОМЕР_1 , який проводився Північно-Східним Територіальним управлінням внутрішнього аудиту.

Матеріали справи не містять доказів того, що, на момент складання відповідного рапорту, позивача було у будь який спосіб сповіщено про те, що солдат ОСОБА_2 , в період з 05.06.2015 р. по 07.06.2015 р., самовільно залишав військову частину.

Відповідно до п. 21 Положення, у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обгрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.

Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Разом з тим, пунктом 17 Положення передбачено, що розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Вивчивши та проаналізувавши довідку, складену за результатами проведеного аудиту, колегія суддів встановила, що остання встановлює факт незаконних витрат коштів, проте, вона не містить відомостей про конкретних осіб, з вини яких було завдано збитки.

В матеріалах справи, також, відсутні будь-які факти про те, що саме з вини позивача державі було завдано збитки, у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків.

З матеріалів справи вбачається та вірно вказано судом першої інстанції, що ні оскаржуваний наказ, ні результати планового аудиту фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з травня 2015 року по квітень 2018 року не містять конкретних доказів причетності позивача до порушень фінансової дисципліни, ступеня такої причетності, наявності протиправних та винних дій з боку позивача.

Пунктами 10-12 Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затверджену Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР визначено: Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Командири (начальники) військових частин за шкоду, заподіяну державі їх підлеглими, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше тримісячного грошового забезпечення, якщо вони своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна (пункт 11 Положення).

У разі, якщо командири (начальники військових частин) не вжили належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

З наведенного слідує, що матеріальна відповідальність військовослужбовців, відповідно до пунктів 10-11 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду заподіяну державі, затверджену Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, настає тільки якщо командири своїми розпорядженнями порушили встановлений порядок обліку, зберігання, використання, перевезення військового майна та не вжили належних заходів, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню військового майна або щодо притягнення винних до відповідальності.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що в момент складання відповідного рапорту, позивач не обіймав посади командира військової частини і його рапорт не мав статусу розпорядження про виплату особовому складу військової частини грошових коштів.

Апелянтом не доведено заподіяння саме позивачем шкоди через його протиправну поведінку у вигляді невиконання (не належного виконання) службових обов`язків, не встановлено вину позивача та причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для притягнення позивача до матеріальної відповідальності відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що рішення щодо притягнення підполковника ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності на суму 1 586 грн. 82 коп. є неправомірним, а тому наказ, в цій частині, правомірно скасовано судом першої інстанції.

Інших доводів, які б свідчили про можливі порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, апеляційна скарга не містить.

За наведених підстав, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Судді Вівдиченко Т.Р. Ганечко О.М. Файдюк В.В.

Повний текст постанови виготовлено 11.03.2019 року