Справа № 2а-4348/11/1370
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2019 року

Київ

справа №2а-4348/11/1370

адміністративне провадження №К/9901/772/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,

суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження

касаційну скаргу Золочівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2013 (головуючий суддя: Дякович В.П., судді: Нос С.П., Рибачук А.І.)

у справі № 2а-4348/11/1370

за позовом Державного підприємства «Золочівське лісове господарство»

до Державної податкової інспекції в Золочівському районі Львівської області

про скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Золочівське лісове господарство» (далі - позивач, ДП) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції в Золочівському районі Львівської області (далі - відповідач, ДПІ), в якому, з урахуванням уточнень до позовної заяви, просила визнати неправомірними дії відповідача по винесенню податкової вимоги від 31.03.2011 № 31/5380; визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 31.03.2011 № 31/5380 в частині визначення податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб в сумі 288888,84 грн.; зобов'язати відповідача прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу позивача в сумі 288888,84 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.05.2011 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2013 постанову суду першої інстанції скасовано, позов задоволено: визнані неправомірними дії відповідача по винесенню податкової вимоги від 31.03.2011 № 31/5380; визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 31.03.2011 № 31/5380 в частині визначення податкового боргу з податку з доходів фізичних осіб в сумі 288888,84 грн.; зобов'язано відповідача прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу позивача в сумі 288888,84 грн.

У касаційній скарзі ДПІ просить скасувати постанову апеляційного суду з підстав порушення пункту 101.2 ст. 101, пункту 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст.ст. 48, 50 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та залишити в силі постанову суду першої інстанції. За доводами касаційної скарги, апеляційним судом не було враховано, що на дату направлення податкової вимоги не сплив строк давності, а тому податковий борг не набув статусу безнадійного.

Відповідач не реалізував своє процесуальне право подання заперечення проти касаційної скарги.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що підставою для направлення позивачу податкової вимоги від 31.03.2011 № 31/5380 про наявність податкового боргу із вказаного податку у сумі 496951,85 грн. стали обставини несплати суми самостійно визначеного податкового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб у податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб за січень 2011 року,

За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що податковий борг позивача із податку на доходи фізичних осіб у сумі 288888,84 грн. існував станом на 01.05.2008, а тому, направляючи позивачу податкову вимогу від 31.03.2011 № 31/5380, відповідач не врахував норми пункту 102.1 ст. 102 ПК України, зокрема щодо спливу строку давності. Такий висновок суд зробив на підставі оцінки доданого до матеріалів справи акту перевірки від 06.04.2009 № 13/23-00992467 та довідки від 27.06.2013 № 655, яка видана позивачем.

Однак, із такими висновками апеляційного суду не можна погодитися, оскільки вони зроблені без належної оцінки доказів та встановлення всіх обставин у справі.

Так заперечуючи проти позову, ДПІ у судовому процесі, на що також звертає увагу у касаційній скарзі, вказувало, що направлення позивачу податкової вимоги було викликано несплатою позивачем самостійно узгодженої суми податкового зобов'язання із податку на доходи фізичних осіб згідно з декларацією за січень 2011 року.

Такі доводи відповідача, із врахуванням того, що факт наявності у позивача податкового боргу у сумі 288888,84 грн. станом на 01.05.2008, апеляційний суд встановив на підставі акту перевірки позивача від 06.04.2009 № 13/23-00992467 та довідки від 27.06.2013 № 655, яка видана самим позивачем, ставлять під сумнів висновки апеляційного суду щодо обставин, встановлених на підставі оцінки цих доказів.

Частиною 1 ст. 69 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення постанови апеляційного суду) встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (частина 2 цієї статті).

Згідно з частиною 1 ст. 70 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (частина 4 цієї статті).

Згідно з пунктом 101.1 ст. 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Під терміном "безнадійний" розуміється: податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (підпункт 101.2 цієї статті).

Зміст вказаних норм свідчить, що для висновку про набуття податковим боргом значення безнадійного з підстав спливу строку давності, підлягають встановленню дата виникнення такого податкового боргу. Тоді як така обставина у судовому процесі достовірно встановлена не була. Поряд із цим, роблячи висновок про те, що податковий борг у сумі 288888,84 грн. набув значення безнадійного, апеляційним судом не було дано значення тому, що оспорювана податкова вимога прийнята з підстав наявності у позивача більшої суми податкового боргу - 496951,85 грн.

Вказане свідчить. що у судовому процесі не було достовірно встановлено обставини наявності або відсутність у платника недоїмки з податку на доходи фізичних осіб, загальний розмір такої заборгованості, підстави та дата її виникнення у випадку наявності. Ці обставини відповідно до ст. 138 КАС України (у редакції, чинній на дату ухвалення оскаржуваного рішення апеляційного суду) входять до предмету доказування при розгляді судом адміністративного позову про скасування податкової вимоги. За відсутності встановлення обставин щодо дати виникнення суми податкового боргу висновки суду про те, що податковий борг набув значення безнадійного є передчасними.

Вказані обставини не можуть вважатись встановленими з огляду на те, що оцінка доказів у справі зроблена судом апеляційної інстанції без дотримання вимог статті 86 КАС України. Згідно з цією статтею суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обов'язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з'ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 7, частин 4 та 5 ст. 11 КАС України (у редакції, чинній до внесення змін законом України від 03.10.2017) та закріплено також у частині 4 ст. 9 КАС України (у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017).

Частиною 1 ст. 242 КАС України у редакції, чинній після внесення змін законом України від 03.10.2017) встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина 2 цієї статті)

Згідно з частиною 3 обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вищенаведені порушення апеляційним судом норм процесуального права призвели до передчасних висновків щодо суті спору, отже постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; 3) суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити обставини щодо наявності у відповідача недоїмки зі сплати суми податку на доходи фізичних осіб, дати його виникнення, набуття частиною такого податкового боргу значення безнадійного. Для чого, у разі необхідності, зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування відповідних обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Золочівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області задовольнити частково.

Скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.07.2013, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя:І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко