Справа № 280/155/19
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

12 березня 2019 року Справа № 280/155/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В., при секретарі Серебрянниковій О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, місце фактичного проживання: АДРЕСА_2, код ДРФО НОМЕР_1)

до відповідача - Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (69089, м. Запоріжжя, вул. Розенталь, буд. 3 - А, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області (юридична адреса: 69086, м. Запоріжжя, вул. Істоміна, буд. 8)

про визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (далі по тексту - відповідач) та Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області (далі - по тексту третя особа), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови позивачу у призначенні соціальної допомоги при народженні дитини.

- зобов'язати відповідача призначити позивачу державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач всупереч Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" відмовив у призначенні допомоги при народженні дитині, посилаючись на те, що звернення за її призначенням надійшло пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини, при цьому не врахував, що позивач є внутрішньо переміщеною особою. Вважає, що прийняття відповідачем рішення про відмову у призначенні допомоги позивачу, порушує право дитини на соціальний захист, тому є протиправним.

Ухвалою суду від 15.01.2019 відкрито спрощене позовне провадження по справі №280/155/19 та призначено судове засідання на 14.02.19 об 10 год. 00 хв.

Від представника відповідача через канцелярію суду (вх. 5384) був поданий відзив, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на п. 12 «Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751. Відповідач зазначив, що позивач звернувся пізніше ніж через 12 місяців після народження дитини та не надав ніяких доказів поважності пропуску строку звернення. Таким чином, станом на дату звернення сплинув строк для звернення позивача з відповідною заявою, встановлений ст. 11 Закону № 2811-XII та п. 12 Порядку № 1751. Обмеження в строках звернення за призначенням допомоги при народженні дитини, передбачені ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» від 21.11.1992 та п. 12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми встановлені для всіх громадян України, в тому числі, і для громадян, які мають статус внутрішньо переміщених осіб. Отже, зазначає, що управління діяло в межах своїх повноважень, дотримуючись норм діючого законодавства, оскільки відсутні підстави для призначення допомоги при народженні дитини. З урахуванням викладеного просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Позивач через канцелярію суду (вх. №7661) подала відповідь на відзив, в якому наполягяє на задоволенні судом позовних вимог.

У судове засідання позивач не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, але 14 лютого 2019 р. через канцелярію суду надала заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності у порядку письмового провадження. У задоволені позовних вимог просить суд відмовити.

У судове засідання представник третьої особи не з'явився, пояснень не надав. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В зв'язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має дитину ОСОБА_2, що підтверджуються відповідним свідоцтвом про народження серією НОМЕР_2 від 10.02.2015 та є внутрішньо переміщеними особами, місце проживання яких зареєстровано на території проведення антитерористичної операції (м. Зугрес, м. Харцизьк, Донецької обл.), а фактичне місце проживання/перебування - на території України (Запорізька область, с. Біленьке), що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 26.10.2018 № , №, №.

02.11.2018 позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області із заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

Листом від 16.11.2018 № 03-14/4409 в задоволенні заяви відмовлено з посиланням на те, що оскільки з моменту звернення до Управління за призначенням виплати такої допомоги пройшло більше дванадцяти місяців, тому підстави для призначення виплати допомоги відсутні.

Спірним питанням цієї справи є правомірність дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачу допомоги при народженні дитини.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

На підставі статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі Закон № 2811-XII).

Даний Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 3 Закону одним із видів державної допомоги сім'ям з дітьми є допомога при народженні дитини. Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина 1 статті 5, частина 1 статті 10 Закону), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (далі - Порядок № 1751).

Призначення і виплата державної допомоги сім'ям з дітьми здійснюються управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі створення) рад. Для призначення допомоги при народженні дитини органу соціального захисту населення за умови пред'явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, подається: 1) заява одного з батьків (опікуна), з яким постійно проживає дитина, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) копія свідоцтва про народження дитини (з пред'явленням оригіналу) (п. 11 Порядку).

При цьому така допомога надається у розмірах прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, встановленого на день народження дитини.

Згідно п. 43 Порядку № 1751 документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, розглядаються органом, що призначає і виплачує державну допомогу, протягом десяти днів з дня подання заяви.

Про призначення державної допомоги сім'ям з дітьми чи про відмову в її призначенні із зазначенням причини відмови та порядку оскарження цього рішення орган, що призначає і виплачує зазначену допомогу, видає чи надсилає заявникові письмове повідомлення протягом п'яти днів після прийняття відповідного рішення.

14.04.2014 набрав чинності Указ Президента України від 14.04.2014 №405/2014, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та Перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення затверджені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

До вказаного Переліку внесено, зокрема м. Зугрес м. Харцизськ Донецької обл., де проживала і з якого позивач переміщена на контрольовану територію та взята на облік внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595, особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Парламентська асамблея Ради Європи 12 жовтня ухвалила дві резолюції щодо України, в яких закликала

16.3. українську владу:

спростити, наскільки це можливо, повсякденне життя мешканців непідконтрольних територій і переміщених осіб з цих районів за рахунок скорочення адміністративних процедур щодо доступу до виплати пенсій і соціальної допомоги та сприяння доступу жителів до правосуддя шляхом належного оснащення та кадрового забезпечення судів у районах, підконтрольних уряду, чия юрисдикція була поширена на непідконтрольні території.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2, є внутрішньо переміщеними особами, місце проживання яких зареєстровано на території проведення антитерористичної операції (м. Зугрес м. Харцизськ Донецької обл.), а фактичне місце проживання/перебування - на території України (с. Біленьке, Запорізької обл.), що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 26.10.2018 № , №, №.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд зазначає, що відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Крім того, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №226/317/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/78002141), висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є беззаперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

Керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що з урахуванням інтересів дитини та обставин, встановлених судом першої інстанції, позивач має право на виплату державної допомоги при народженні дитини, оскільки механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Згідно частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача і вважає, що відповідач не довів правомірності свого рішення та законності підстав у відмові в призначенні державної допомоги при народженні дитини.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору під час звернення до суду із даним позовом, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, місце фактичного проживання: АДРЕСА_2, код ДРФО НОМЕР_1) до Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (69089, м. Запоріжжя, вул. Розенталь, буд. 3 - А, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області (юридична адреса: 69086, м. Запоріжжя, вул. Істоміна, буд. 8) про визнання протиправної бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (69089, м. Запоріжжя, вул. Розенталь, буд. 3 - А, ) щодо відмови ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 народженя (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, місце фактичного проживання: АДРЕСА_2, код ДРФО НОМЕР_1) у призначенні соціальної допомоги при народженні дитини.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (69089, м. Запоріжжя, вул. Розенталь, буд. 3 - А, ) призначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1, місце фактичного проживання: АДРЕСА_2, код ДРФО НОМЕР_1) державну допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено та підписане суддею 12.03.2019.

Суддя Р.В. Сацький