Справа № 540/211/19
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/211/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Позивачі звернулись в суд із вказаним позовом до ГУ ПФУ в Херсонській області, в якому просять:

- визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо припинення з 01 травня 2018 року по 31 січня 2019 року включно виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_1;

- зобов'язати ГУ ПФУ в Херсонській області відновити виплату ОСОБА_1 призначеної за віком пенсії, з урахуванням заборгованості, що виникла з 01 травня 2018 року по 31 січня 2019 року включно, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк";

- визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо припинення з 01 листопада 2017 року по 31 липня 2018 року включно виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_2;

- зобов'язати ГУ ПФУ в Херсонській області відновити виплату ОСОБА_2 призначеної за віком пенсії, з урахуванням заборгованості, що виникла з 01 листопада 2017 року по 31 липня 2018 року включно, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок, відкритий в АТ "Ощадбанк".

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримували пенсію за віком, однак, відповідач призупинив вказані виплати з підстав скасування довідок про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб. Згодом позивачі отримали повторні довідки про взяття на облік ВПО, однак заборгованість по виплаті пенсій за спірний період залишилась не виплаченою. Вважаючи дії пенсійного Фонду неправомірними та такими, що порушують конституційні права на соціальний захист ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись із цим позовом до суду.

Відповідач не погоджується із заявленими вимогами, вважає їх необгрунтованими та такими що задоволенню не підлягають. Виходячи із змісту відзиву, пенсійний Фонд свої дії пояснює тим, що виплата пенсій позивачам була припинена у спірному періоді з підстав скасування довідок про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб, вважає такі рішення правомірними.

07.02.2019 року позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року у справі відкрито спрощене провадження.

Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) на підставі ст. 263 КАС України.

Судом встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1. Вони є пенсіонерами за віком відповідно до Закону України № 1058-IV "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон № 1058-IV), вказане підтверджується пенсійними посвідченнями та паспортами громадян України.

У зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в м. Дебальцево, Донецької області, позивачі покинули своє постійне місце проживання та переїхали до м. Нова Каховка, Херсонської області.

24.12.2014 року Управлінням праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взято на облік як внутрішньо переміщених осіб, адреса проживання: АДРЕСА_2.

Для того щоб отримувати пенсію позивачі як внутрішньо переміщені особи були взяті на облік Новокаховським сервісним центром ГУ ПФУ в Херсонcькій області.

З травня 2018 року відповідач призупинив виплату пенсії ОСОБА_1 посилаючись на те, що 27.07.2018 року до Новокаховського відділу обслуговування громадян надійшов лист УПСЗН Новокаховської міської ради № 01-20/2967 про те що з 26.07.2018 року ОСОБА_1 було знято з обліку, як внутрішньо переміщену особу та скасовано довідку про взяття її на облік ВПО № НОМЕР_1 з причини її повернення до покинутого місця постійного проживання (рішення №570 від 26.07.2018 року).

29.08.2018 року на ім'я ОСОБА_1 була видана довідка про взяття її на облік як внутрішньо переміщену особу № НОМЕР_2, на підставі якої виплату пенсії поновлено з 01.02.2019 року.

Суд встановив, що ОСОБА_1 не отримувала пенсію за період з 01.05.2018 року по 01.02.2019 року.

ОСОБА_2 також було скасовано довідку ВПО з підстав повернення до покинутого місця проживання, у зв'язку із чим виплату пенсії останньому припинено з листопада 2017 року.

25.06.2018 року ОСОБА_2 отримав довідку про взяття його на облік як внутрішньо переміщену особу № НОМЕР_3, на підставі якої комісією Новокаховської міської ради прийнято рішення про поновлення виплати пенсії з 12.06.2018 року.

Судом встановлено, що позивачеві була припинена виплата пенсії з листопада 2017 року по 12.06.2018 року.

Вирішуючи спірні правовідносини суд керувався наступними приписами Закону.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон № 1058-IV.

Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями листів Управління ПФУ від 04.10.2018 № 578/О-99-1 на ім'я ОСОБА_2 та 27.12.2018 № 1254/О-99-16 на ім'я ОСОБА_1 виплата пенсії позивачам була припинена на підставі інформації з листа УПСЗН Новокаховської міської ради про скасування довідок ВПО на ім'я позивачів, з підстав відсутності останніх за фактичним місцем проживання та повернення до покинутого місця проживання.

Водночас Закон № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як проведення перевірки місця фактичного проживання пенсіонера та встановлення факту відсутності останнього за цією адресою або повернення до покинутого місця проживання.

Конституційний Суд України у рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Суд наголошує, що право на пенсію та її одержання не може пов'язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв'язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Щодо посилання Управління ПФУ на необхідність застосування до спірних правовідносин положень пункту 1 частини першої статті 10 та статті 20 Закону № 1706-VII, постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України від 20.10.2014 р. № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі Закон № 1706-VII) Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Частиною другою статті 20 Закону № 1706-VII визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Проте наведені положення Закону № 1706-VII не надають Кабінету Міністрів України повноважень на визначення випадків припинення виплати пенсій.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Преамбулою Закону № 1058-IV визначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

При цьому згідно з преамбулою Закону № 1706-VII цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша статті 2 Закону № 1706-VII).

Закон № 1706-VII спрямований на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належать і позивачі, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в частині першій статті 49 Закону № 1058-IV.

Крім того, вказана справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного суду від 03.05.2018 року за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18, де cуд дійшов наступних правових висновків (пункти рішення 79-83 серед інших):

- непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем;

- наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав;

- відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини;

- у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (цитата у п. 25 цього рішення);

- припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі ч. 3 ст. 291 КАС суд враховує правові висновки Верховного суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Разом із тим, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання неправомірними дій відповідача по припиненню виплати пенсії ОСОБА_1 у період з 01.05.2018 року по 31.01.2019 року включно та зобов'язання виплати пенсії за цей час та такі самі дії щодо виплати пенсії ОСОБА_2 у період з 01.11.2017 року по 30.06.2018 року включно.

Вимога про виплату пенсії ОСОБА_2 за липень 2018 року задоволенню не підлягає, оскільки виплату пенсії позивачеві поновлено з 12 червня 2018 року.

Позивачі просили допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачам виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 242 - 246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005 м. Херсон, вул. 28 Армії буд. 6) щодо припинення з 01 травня 2018 року по 31 січня 2019 року включно виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4, місце проживання: АДРЕСА_2).

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відновити виплату ОСОБА_1 призначеної за віком пенсії, з урахуванням заборгованості, що виникла з 01 травня 2018 року по 31 січня 2019 року включно.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (, 73005 м. Херсон, вул. 28 Армії буд. 6) щодо припинення з 01 листопада 2017 року по 12 червня 2018 року включно виплати призначеної за віком пенсії ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5, місце проживання: АДРЕСА_2).

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області відновити виплату ОСОБА_2 призначеної за віком пенсії, з урахуванням заборгованості, що виникла з 01 листопада 2017 року по 12 червня 2018 року включно.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

В частині присудження виплати пенсії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах суми стягнення за один місяць рішення суду звернути до негайного виконання.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536,80 грн (одна тисяча п'ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок), та на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1536,80 грн (одна тисяча п'ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.

кат. 112010204