Справа № 200/10723/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №200/10723/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: не зявився

відповідач: ОСОБА_2 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Кониченко О.М.) від 17 грудня 2018 року у справі № 200/10723/18-а (повний текст рішення складено 26 грудня 2018 року в м.Словянськ) за позовом ОСОБА_3 до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації №4130/1/99-99-13-02-03-14/ІПК від 24.09.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації №4130/1/99-99-13-02-03-14/ІПК від 24.09.2018 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що своє право на заняття адвокатською діяльністю реалізує не як самозайнята особа, а як найманий працівник начальник відділу представництва Краматорського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Крім того, роботодавець щомісячно сплачує єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, як за найманого працівника, в розмірі 22% від суми нарахованої заробітної плати.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного зясування обставин в адміністративній справі.

Позивач у судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду апеляційної інстанції заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач має право на заняття адвокатською діяльністю, про що свідчить свідоцтво за №3689 від 22.12.2010 року. З 13 січня 2011 року позивач перебуває на податковому обліку взята у Державній податковій інспекції м. Краматорська як особа, яка забезпечує себе роботою самостійно (адвокат) та в УПФ України у м.Краматорську як платник єдиного внеску.

Згідно записів трудової книжки серії АВ №302504 від 06 вересня 2001 року, позивач з 14 березня 2016 року працює в Краматорському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги (з 02.08.2018 р. перебуває на посаді начальника відділу представництва).

Позивач 23 січні 2017 року звернулась з заявою до ДПІ у м. Краматорську ГУ ДФС у Донецькій області про зняття з обліку як самозайнятої особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, на підставі того, що таку діяльність з 14.03.2016 року вона не проводить в звязку з працевлаштуванням у Краматорський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Листом у відповідь за №2584/10/05-15-13-01 від 24.02.2018 року Державна податкова інспекція у м.Краматорську повідомила, що відповідно до пп. 11.22.2. п.11.22 ст.11 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 року за N1562/20300, фізичні особи, які здійснюють незалежну професійну діяльність, знімаються з обліку після припинення такої незалежної діяльності, за наявності документально підтвердженої інформації відповідного державного органу, що реєструє таку діяльність або видає документи про право на заняття такою діяльністю (свідоцтва, дозволи, сертифікати тощо).Станом на 23.02.2017 року позивач не надана вищевказана документально підтверджена інформація, я зв'язку з чим запропоновано їй для можливості проведення процедури зняття з обліку надати її до ДПІ у м. Краматорську як найскоріше.

Крім того, позивач зверталась до Державної фіскальної служби України зі зверненням від 22.02.2017 року щодо нарахування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування особою, яка провадить незалежну професійну діяльність.

У відповідь позивач отримала лист від 13.03.2017 року за №3424/-0314, відповідно до якого Державна фіскальна служба України повідомила, що з 01.01.2017 року особа яка проводить незалежну професійну діяльність та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року від такої діяльності, зобовязана визначити базу нарахування єдиного внеску, яка не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску незважаючи на наявність трудових відносин з роботодавцем. При цьому Законом №2464, для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, передбачено процедуру зняття з обліку платників єдиного внеску. Звільнення від сплати єдиного внеску у звязку з призупиненням адвокатської діяльності Законом №2464 не передбачено.

Незважаючи на отримані листи позивач з обліку як самозайнята особа яка здійснює незалежну професійну діяльність, не знялась та продовжувала працювати в Краматорському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

16 серпня 2018 року позивач самостійно подала Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік в якому зазначила суму доходу, нарахованого (виплаченого) у формі заробітної плати Краматорським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги та розмір єдиного внеску в розмірі 22 % від доходу (який був сплачений роботодавцем у 2017 році).

При цьому, позивач у позовній заяві вказує на те, що при перевірці свого електронного кабінету платника податків, вона помітила, що за нею значиться недоїмка зі сплати ЄСВ в сумі 18857,38 грн., що становить ту ж суму, яка вже була сплачена у 2017 році її роботодавцем та яка відповідно була відображена нею у податковій звітності.

Позивач 16 серпня 2018 року звернулась до Державної фіскальної служби з питання надання їй індивідуальної податкової консультації щодо практичного застосування норм законодавства з питання нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Відповідач у відповідь надав індивідуальну податкову консультацію за №4130/1/99-99-13-02-03-14/ІПК від 24.09.2018 року, зі змісту якої вбачається наступне.

«…Платники єдиного внеску зобовязані подавати звітність з єдиного внеску за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, визначені законодавством (п. 4 частини другої ст. 6 Закону № 2464).

Так, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані подавати самі за себе звіт незалежно від того, чи ведуть вони підприємницьку діяльність (п.13 розділу ІІ Порядку №435).

Відповідно до п. 5 частини першої ст. 4 Закону №2464, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску (п. 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464).

Базою нарахування єдиного внеску для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

З 01 січня 2018 року Законом України від 03.10.2017 р. №2148-VIII«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» у п.2 частини першої ст. 7 Закону №2464 для бази нарахування єдиного внеску змінено період (рік на квартал).

Таким чином, з 01.01.2017 Законом № 2464 обов'язок визначення бази нарахування єдиного внеску покладено на платників, вказаних у п. 5 частини першої ст. 4 Закону №2464, як тих, що отримують, так і тих, які не отримують дохід від провадження незалежної професійної діяльності.

Наведені обставини сторонами не оспорюються. Предметом розгляду у справі є індивідуальна податкова консультація Державної фіскальної служби України за № 4130/1/99-99-13-02-03-14/ІПК від 24.09.2018 року.

Згідно з визначенням, що міститься у підпункті 14.1.172 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова консультація - це допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

Пунктами 52.1, 52.2 статті 52 Податкового кодексу України передбачено, що за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відповідно до частини першої пункту 53.3 статті 53 Податкового кодексу України платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій або електронній формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

З аналізу наведених норм Податкового кодексу України, колегія суддів приходить до висновку, що податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, який містить правову позицію контролюючого органу щодо застосування конкретних норм податкового законодавства. Надання консультації є наслідком належної реалізації податковим органом своїх владних управлінських функцій в сфері податкового законодавства, яка може створювати для платника податків на якого вона спрямована відповідні права у цій сфері. Зазначена консультація, як певне рішення суб'єкта владних повноважень повинне відповідати вимогам законодавства, норми якого регулюють відповідні правовідносини.

Тобто, податкова консультація за своєю правовою природою є фактично відповіддю контролюючого органу платнику податків на його питання, яка повинна містити конкретні роз'яснення такому платнику практичної форми та/або моделі його поведінки у визначеному колі податкових правовідносин.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу, самозяйнята особа платник податку, який є фізичною особою підприємцем, або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих… за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено Законом України від 08.07.2010 № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ) згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 9 якого, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до ч. 8 вказаної статті платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до пп. 2 п. 1 ст. 7 Закону № 2464-VІ, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VІ.

Так, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ до платників єдиного внеску.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про те, що аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

Питання зайняття адвокатською діяльністю регулюються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), згідно зі статтею 13 якого, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону№ 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п. 1 ч. 3 ст.31).

Положеннями ст. 32 Закону № 5076-VI встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту ч. ч. 5, 6 ст. 31 Закону № 5076-VI, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв'язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з'їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (ч. 1 ст.17 Закону № 5076-VI).

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв'язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Вказані обставини вказують на те, що поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 року в справі №820/1538/18 (провадження №К/9901/38076/18).

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач своє право на зайняття адвокатською діяльністю не зупинила та не припинила в порядку встановленому законом. За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про наявність у позивача обовязку зі сплати єдиного внеску як самозайнятої особи в розумінні законодавства про зайнятість населення, а тому відсутні правові підстави для скасування податкової консультації №4130/1/99-99-13-02-03-14/ІПК від 24.09.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 200/10723/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі №200/10723/18-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 13 березня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 14 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 13 березня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Е.Г. Казначеєва

ОСОБА_1