Справа № 0540/6994/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №0540/6994/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року (повний текст складено 27 грудня 2018 року в м. Словянськ) у справі № 0540/6994/18-а (суддя І інстанції Толстолуцька М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

13.08.2018 року позивач, ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 окружного адміністративного суду з позовною заявою до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України (надалі відповідач, управління, пенсійний орган), в якій просила суд: - визнати неправомірними дії відповідача щодо постановлення рішення від 12.04.2018 року № 436 щодо нарахування та стягнення з неї переплати в розмірі 3 985,78 грн.; - відмінити рішення від 12.04.20018 року № 436 як незаконне з метою припинення безпідставного стягнення з пенсії позивача; - зобовязати відповідача припинити стягнення суми переплати та повернути безпідставно стягнуті суми з пенсії позивача; - стягнути на її користь з відповідача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 704,80 грн.

На обґрунтування вимог позивач зазначає, що пенсіонер, ОСОБА_1 перебуває на обліку відповідача. З відповіді управління від 13 квітня 2018 року вона дізналась про прийняте відносно неї рішення пенсійного органу про стягнення з неї переплати пенсії у розмірі 3 985,78 грн., яка склалась внаслідок працевлаштування позивача у період отримання пенсії. Позивач вважає прийняте рішення та стягнення з неї коштів у розмірі 3 985,78 грн. протиправними, з огляду на те, що нормами Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування передбачено право пенсійного органу здійснювати відрахування з пенсії лише з причин зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Також, відповідач зауважила, що не працювала в період з 10 липня 2014 року по 10 червня 2016 року, що підтверджується доданими до позовної заяви доказами, доказів про навмисні зловживання з її боку відсутні.

Рішенням ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 0540/6994/18-а у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодилась з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, бо воно постановлено на підставі неповно зясованих обставин, на підставі непереконливих доказів, або взагалі за їх відсутності з боку відповідача.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, перебуває на обліку відповідача як отримувач пенсії, що не заперечується сторонами по справі.

Відповідач Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є субєктом владних повноважень органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2016 року внесено запис № 2032472 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що 16 березня 2015 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою, у якій просила зробити відмітку про звільнення, у звязку із припиненням з 10 липня 2014 року підприємницької діяльності. Одночасно, позивачу було видано памятку пенсіонера, у якій, зокрема, зазначено про обовязок пенсіонера повідомляти про працевлаштування.

12 квітня 2018 року відповідачем було прийнято рішення № 436 про утримання надміру виплачених сум пенсій. Зі змісту зазначеного рішення відповідача вбачається, що згідно з довідкою Лівобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України м. Маріуполя Донецької області утворилась сума переплати пенсії позивача у сумі 3 985,78 грн. за період з 11 липня 2014 року по 30 квітня 2018 року, у звязку з неповідомленням про працевлаштування. Також, у даному рішенні було зазначено, що у разі ненадходження від пенсіонера коштів протягом місяця з дня його повідомлення буде прийнято рішення утримувати переплату пенсії у визначеному розмірі по 20 % пенсії до повного погашення та у подальшому, пенсійним органом було прийнято протокол введення виконавчого листа про існуючі відрахування про відрахування з 1 травня 2018 року переплати пенсії.

13 квітня 2018 року головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за дорученням Пенсійного фонду України відповідно до положень Закону України Про звернення громадян було надано відповідь на звернення позивача щодо її пенсійного забезпечення, якою, зокрема, повідомлено, що у звязку з тим, що відомості про працевлаштування не були надані своєчасно, утворилась переплата за період з 11.07.2014 року по 30.04.2018 року в сумі 3 985,78 грн., яка буде утримуватися у розмірі 20 % на підставі рішення територіального управління Пенсійного фонду від 12 квітня 2018 року № 436.

21 травня 2018 року позивач звернулась до управління із письмовою заявою, у якій просила повідомити підстави та причини нарахування та стягнення суми переплати.

У відповідь листом від 25 червня 2018 року вих. № 695/34-3/04 відповідачем було повідомлено, що внаслідок отримання інформації про її працевлаштування та перегляду пенсійної справи за допомогою програми АСОПД-КОМТЕХ-W, за період з 11 липня 2014 року по 30 квітня 2018 року утворилась переплата 3985,78 грн. та рішенням управління від 12 квітня 2018 року зазначену суму коштів вирішено утримувати з пенсії у розмірі 20 % з 1 травня 2018 року, проте, у звязку з некоректною роботою програми ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії у травні 2018 року було проведено відрахування 1%. Також, позивача поінформовано що з липня 2018 року відрахування з пенсійної справи буде проведено у розмірі 20 % та на теперішній час розмір її пенсії складає 1 632,11 грн.

Згідно відомостей Національної асоціації адвокатів України позивачу ОСОБА_2 обласною КДКА 02 квітня 2002 року було видано свідоцтво № 250 та позивач зайнята індивідуальною адвокатською діяльністю. Відомості при припинення, зупинення адвокатської діяльності матеріали справи не містять.

Згідно довідки управління від 4 вересня 2018 року про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року позивачу було призначено та нараховано пенсію у таких розмірах: січень 2017 1414,00 грн.; лютий 2017 1414,00 грн.; березень 2017 1414,00 грн.; квітень 2017 1414,00 грн.; травень 2017 1414,00 грн.; червень 2017 1414,00 грн.; липень 2017 1414,00 грн.; серпень 2017 1414,00 грн.; вересень 2017 1414,00 грн.; жовтень 2017 1632,11 грн.; листопад 2017 1632,11 грн.; грудень 2017 1632,11 грн.

Розмір пенсії фактично виплачений склав: січень 2017 1582,83 грн.; лютий 2017 1582,83 грн.; березень 2017 1582,83 грн.; квітень 2017 1582,83 грн.; травень 2017 1647,83 грн.; червень 2017 1647,83 грн.; липень 2017 1647,83 грн.; серпень 2017 1647,83 грн.; вересень 2017 1647,83 грн.; жовтень 2017 1647,83 грн.; листопад 2017 1811,09 грн.; грудень 2017 1729,49 грн.

Відповідно до довідки управління від 04 вересня 2018 року фактично отримана пенсія за віком позивача склала: січень 2018 1729,46 грн.; лютий 2018 1729,46 грн.; березень 2018 1729,46 грн.; квітень 2018 1729,46 грн.; травень 2018 1632,11 грн.; червень 2018 1632,11 грн.; липень 2018 1632,11 грн.; серпень 2018 1632,11 грн.; вересень 2018 1632,11 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що спірним питанням у справі є не розмір обрахованої пенсійним органом пенсії, а правомірність його дій щодо нарахування та утримання переплати пенсії, що утворилась у звязку із здійсненням позивачем адвокатської діяльності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції виходив з наступного.

Встановлення часу, з якого позивач набув статусу працевлаштованої особи, тобто часу з якого позивач здійснює діяльність, повязану з отримання доходу незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську діяльність, визначення цього часу є вирішальним для вчинення пенсійним органом таких дій, як відрахування частини пенсії в період роботи, відрахування податку з доходів фізичних осіб, військового збору тощо.

Відповідно до статті 6 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність (надалі Закон № 5076-VI) адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до норм статті 13 зазначеного Закону адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Положеннями статті 7 Закону № 5076-VI, визначено, що Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України.

До Єдиного реєстру адвокатів України вносяться такі відомості:

1) прізвище, імя та по батькові адвоката;

2) номер і дата видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, номер і дата прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (номер і дата прийняття рішення про включення адвоката іноземної держави до Єдиного реєстру адвокатів України);

3) найменування і місцезнаходження організаційної форми адвокатської діяльності, номери засобів звязку;

4) адреса робочого місця адвоката, номери засобів звязку;

5) інформація про зупинення або припинення права на заняття адвокатською діяльністю;

6) інші відомості, передбачені цим Законом.

Адресою робочого місця адвоката є місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності або адреса фактичного місця здійснення адвокатської діяльності, якщо вона є відмінною від місцезнаходження обраної адвокатом організаційної форми адвокатської діяльності. У разі наявності декількох адрес робочих місць адвоката до Єдиного реєстру адвокатів України вноситься лише одна адреса робочого місця адвоката.

Адвокат протягом трьох днів з дня зміни відомостей про себе, що внесені або підлягають внесенню до Єдиного реєстру адвокатів України, письмово повідомляє про такі зміни раду адвокатів регіону за адресою свого робочого місця, крім випадків, якщо ці зміни вносяться на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Інформація, внесена до Єдиного реєстру адвокатів України, є відкритою на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Рада адвокатів України і відповідні ради адвокатів регіонів надають витяги з Єдиного реєстру адвокатів України за зверненням адвоката або іншої особи.

Відомості, що підлягають внесенню до Єдиного реєстру адвокатів України, включаються до нього не пізніше дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону відповідної інформації, крім випадків, установлених цим Законом.

Порядок ведення Єдиного реєстру адвокатів України затверджується Радою адвокатів України.

З метою ведення Єдиного реєстру адвокатів України дозволяється обробка персональних даних фізичних осіб відповідно до законодавства з питань захисту персональних даних.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та п. 1 ч. 4 ст. 13 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 року № 5076-VI право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності, так само і право на заняття адвокатською діяльністю поновлюється у разі зупинення права з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону заяви адвоката про поновлення права на заняття адвокатською діяльністю.

З огляду на викладене, право на здійснення адвокатської діяльності поновлюється у особи з дня наступного за днем отримання радою адвокатів регіону заяви адвоката про поновлення права на заняття адвокатською діяльністю.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 02 квітня 2002 року отримав свідоцтво № 250 про право на зайняття адвокатською діяльністю. На підставі наявних в матеріалах справи доказів, не вбачає, що право на зайняття адвокатською діяльністю позивачем було зупинене.

Враховуючи зазначені фактичні обставини справи та приписи норм спеціального закону, який регулює адвокатську діяльність, суд першої встановив, дата набуття позивачем статусу працевлаштованої особи (дати здійснення діяльності повязаної з отримання доходу незалежної професійної діяльності - адвокатської діяльності) саме з 02 квітня 2002 року.

Питання утримання надміру виплачених сум пенсій, відрахування з пенсій врегульовані нормами статті 50 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Так, відповідно до норм зазначеної статті суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Механізм повернення надміру виплачених сум пенсій регламентовано Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2014 № 25-3 (далі Порядок № 25-3).

Пунктом 3 Порядку № 25-3 визначено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії (додаток 1).

Нормами частини другої статті 16 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування встановлено обовязок застрахованої особи, зокрема: 3) повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення;.

В разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу пенсійного забезпечення заподіяну шкоду.

Судом першої інстанції зазначено, що підставою для стягнення за рішенням органу, який призначає пенсію, надміру виплачених сум пенсій є: 1) виплата такої пенсії відбулася внаслідок зловживань з боку пенсіонера; 2) виплата такої пенсії відбулася внаслідок подання страхувальником недостовірних даних. У свою чергу невиконання пенсіонером встановленого законом обов'язку повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, є зловживанням з боку пенсіонера.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення позивачем пенсійного органу щодо отримання нею свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю, водночас на підставі наявних матеріалів справи судом встановлено, що позивач була попереджена про обовязок повідомляти органам пенсійного забезпечення про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. Окрім того, суд зазначив, що статус позивача як працездатного пенсіонера встановлюється саме з дати отримання свідоцтва про права на зайняття адвокатською діяльністю (02 квітня 2002 року), а не з дати реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця.

Нормами Податкового кодексу України, зокрема статтями 65, 66, визначений порядок обліку самозайнятих осіб, та порядок внесення змін до облікових даних платників податків, крім фізичних осіб, які не зареєстровані підприємцями та не провадять незалежну професійну діяльність. При цьому норми Податкового кодексу України не містять приписи за якими фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, позбавлена права здійснювати таку діяльність до початку взяття її на облік в порядку встановленому Податковим кодексом України, навпаки передбачені випадки коли фізична особа вважається такою, що розпочала незалежну професійну діяльність без взяття її на облік як самозайнятої особи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначена стаття визначає, як розподіляються обов'язки щодо доказування і подання доказів між особами, які беруть участь у справі, та передбачає активну роль суду у процесі доказування та спрямована на забезпечення повного з'ясування обставин у справі на основі поєднання принципів змагальності та офіційності.

Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов.

Однак, презумпція винуватості не є абсолютною. Презумпція винуватості суб'єкта владних повноважень-відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів. Отож застосування принципу презумпції винуватості суб'єкта владних повноважень не обумовлює його автоматично програшного становища у справі та не звільняє суд від обов'язку ухвалити справедливе і правосудне судове рішення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність протиправності в діях відповідача, отже, вимоги позивача є необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Доводи позивача про те, що вона не знала про обовязок повідомлення пенсійного органу щодо зайняття адвокатською діяльністю, а також те, що пенсійний орган повинен був своєчасно, самостійно зясувати ту обставину, що позивач є самозайнятою особою колегією судів не приймається до уваги з огляду на наступне. Позивач є фахівцем в галузі права, та під час оформлення пенсії була обізнана щодо обовязку повідомити управляння пенсійного органу щодо свого працевлаштування. Крім того, ані законом, ані порядком не встановлений термі в межах якого пенсійним органом повинен здійснювати перевірки достовірності даних наявних в пенсійних справах, та наданих пенсіонерами.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У звязку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 0540/6994/18-а - залишити без задоволення.

Рішення ОСОБА_2 окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 0540/6994/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Геращенко

ОСОБА_3