Справа № 826/9580/18
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 лютого 2019 року № 826/9580/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі

головуючої судді Добрівської Н.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Шаповалової К.В.,

та представника Генеральної прокуратури України ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «BIOTEXOM»
доОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби України
за участю:Генеральної прокуратури України
провизнання протиправними дій та висновків, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «BIOTEXOM» (далі позивач, ТОВ «BIOTEXOM») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (надалі відповідач, Офіс ВПП ДФС України) про визнання протиправними дій відповідача щодо складання ОСОБА_2 фінансово-господарських операцій, здійснених за участю ТОВ «BIOTEXOM» у періоди з січня 2015 року по грудень 2017 року від 30.05.2018 за №124/21-09-01/36546976 (далі по тексу ОСОБА_2) та визнання протиправними висновків відповідача, зазначених у вказаному ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що використання відповідачем у ОСОБА_2 матеріалів, наданих Управлінням з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України є грубим порушенням статті 72 Податкового кодексу України та створює негативні правові наслідки для позивача. Зокрема, позивач стверджує, що ні Податковим кодексом України, ні будь-яким іншим Законом України не надано право контролюючому органу використовувати в якості джерела інформації для інформаційно-аналітичного забезпечення його діяльності матеріали кримінальних проваджень правоохоронних органів. На думку позивача, висновки ОСОБА_2, де йдеться про нікчемність усіх договорів товариства, фактично делигітимізують усю господарську діяльність ТОВ «BIOTEXOM», а твердження відповідача про ухиляння від сплати податків без винесення податкових повідомлень-рішень створює перешкоди для захисту прав платника податків, шляхом узгодження або сплати таких податкових зобовязань. Внаслідок складання оскаржуваного ОСОБА_2 з наявними у ньому припущеннями щодо несплати податків, ТОВ «BIOTEXOM» постійно перебуває під силовим тиском правоохоронних органів, які вилучають первинні документи, техніку, мобільні телефони працівників підприємства тощо, і тим самим фактично блокують господарську діяльність товариства. Крім того, позивачем зазначено, що ОСОБА_2 проводилися працівником Офісу ВПП ДФС України, хоча ТОВ «BIOTEXOM» зареєстровано та взято на податковий облік Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві. При цьому, позивач не підпадає під критерії великого платника податків, не внесений до реєстру великих платників податку, що свідчить про відсутність у відповідача компетенції здійснювати дослідження фінансово-господарських операцій, здійснених за участю ТОВ «BIOTEXOM».

Ухвалою суду від 26.06.2018 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки дії відповідача є правомірними з огляду на те, що вони здійснювались на законну вимогу слідчого в рамках кримінального провадження, яка є обовязковою для виконання, та спрямовані на виконання функцій контролюючих органів, передбачених п.п.191.1.35 п.191.1 ст.191 Податкового кодексу України.

Одночасно відповідачем висловлено заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

23.08.2018 від Генеральної прокуратури України надійшло повідомлення про вступ прокурора у справу з метою захисту інтересів держави. Мотивовано повідомлення положеннями статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявністю у спірних правовідносинах економічних інтересів держави.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2018 призначено розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі Генеральну прокуратуру України для представництва інтересів держави.

28.09.2018 від Генеральної прокуратури України надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в якому заступник Генерального прокурора вказує на те, що дії оспорюваного ОСОБА_2 не є управлінськими, оскільки спрямовані на фіксацію на матеріальному носії відомостей, отриманих у ході дослідження, і суджень ревізора. Дії щодо складання ОСОБА_2 не є окремим, без самого акта, предметом правого регулювання, тобто не можуть бути самі по собі предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства. Висновок аналітичного дослідження, який є службовим документом, що фіксує проведення перевірки та висновки ревізора щодо наявності чи відсутності порушень вимог податкового законодавства не є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, яке може бути оскаржено до адміністративного суду. При цьому заступник Генерального прокурора посилається на висновки Верховного Суду, у відповідності до яких, рішення, дії чи бездіяльність учасників кримінального процесу можуть бути оскаржені в межах цього процесу виключно в порядку, встановленому КПК України.

У своїх письмових поясненнях по суті позовних вимог Генеральна прокуратура України в особі заступника Генерального прокурора, зазначає про необґрунтованість доводів ТОВ «BIOTEXOM» з приводу відсутності у Офісу ВПП ДФС України повноважень на проведення дослідження та здійснення такого дослідження всупереч чинному законодавству. Крім того, ТОВ «BIOTEXOM» шляхом оскарження дій Офісу ВПП ДФС України щодо проведення дослідження та висновків за його результатами у позапроцесуальному порядку, за твердженням заступника Генерального прокурора фактично втручається у хід розслідування кримінального провадження. Також безпідставним та необґрунтованим, на переконання Генеральної прокуратури України, є твердження позивача про те, що матеріали кримінального провадження № 0000224 є неповними, недостовірними, не ґрунтуються на первинних документах, не враховують цивільно-правового змісту договорів ТОВ «BIOTEXOM» та не породжують для позивача жодних обовязків щодо сплати податкових зобовязань.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.12.2018 повідомлено позивача про оголошення перерви у підготовчому засіданні в адміністративній справі та про визнання явки його уповноважених представників у підготовче засідання обовязковою.

У підготовчому засіданні 17.12.2018 представникам позивача запропоновано надати додаткові пояснення на обґрунтування того, в чому саме полягають оскаржувані у даному провадженні дії відповідача.

У своїх додаткових поясненнях від 22.12.2018 представник позивача зазначає, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану субєктивних прав та обовязків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обовязку. Також представник вказує на те, що призначення аналітичного дослідження не може бути віднесено до негласних слідчих дій, передбачених главою 21 КПК України, оскільки вказана глава не передбачає такої негласної слідчої дії. Призначення аналітичного дослідження, не являється витребуванням та отриманням документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, оскільки на час призначення його проведення (11.04.2018), воно фізично не існувало, так-як було складене лише 30.05.2018. Отже, призначення, проведення та отримання аналітичного дослідження від 30.05.2018 було здійснене відповідачем та слідчим (прокурором) не в порядку встановленому Кримінальним процесуальним кодексом, а шляхом реалізації своїх повноважень, у спосіб не передбачених цим Кодексом. Таким чином відповідач разом з прокурором безпідставно вважають дії фіскального органу щодо складання оскаржуваного дослідження слідчою дією, яка досліджується як доказ на предмет її належності та допустимості в рамках розгляду кримінальної справи по суті.

Представник Генеральної прокуратури України у судовому засіданні наполягав на відсутності підстав для задоволення позову та просив розглянути по суті клопотання про закриття провадження у справі.

Позивач і відповідач, належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи по суті, явку уповноважених представників не забезпечили. При цьому, в матеріалах справи наявна письмова заява позивача про здійснення розгляду справи у відсутність його представника.

З огляду на зазначене та враховуючи наявність в матеріалах справи письмових позицій сторін у справі та достатність наявних у справі доказів, що стосуються предмета дослідження у даній справі, судом ухвалено про здійснення розгляду справи у відсутність представників позивача і відповідача.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, заслухавши думку представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0002519 від 16.11.2015, за фактом ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами ТОВ «Дніпроолія» через ланцюг підприємств з ознаками фіктивності.

Встановлено, що власниками та службовими особами ТОВ «Дніпроолія» створено ряд підприємств для прикриття незаконної діяльності, спрямованої на ухилення від сплати податків та легалізації доходів одержаних злочинним шляхом. До складу підприємств, які підконтрольні злочинному угрупуванню входить більше 10 основних субєктів господарської діяльності, а саме: ТОВ «ТПК ОСОБА_3», ТОВ «Біолідер», ТОВ «ТД Євротрансоіл», ТОВ «ТПК Агропорт», ТОВ «Агропереробник», ТОВ «ТПК Агросервіс», ТОВ «Олімп Оіл», ТОВ «Востокснабагро», ТОВ «ТК Агровосток», ТОВ «МАРКЕТ СІСТЕМ», у тому числі ТОВ «ВІОТЕХСОМ».

У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено факт ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами ТОВ «ВІОТЕХСОМ» на загальну суму близько 65 млн грн.

На виконання доручення Управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України від 11.04.2018 за №26/2-34265-18 відповідно до підпункту 191.1.35 пункту 191.1 статті 191, статей 71-74 Податкового кодексу України, згідно наказу ДФС України від 28.0.2017 за №564 головним державним ревізором інспектором міжрегіонального відділу з особливо важливих справ міжрегіонального оперативного управління Офісу ВПП ДФС ОСОБА_4, проведено дослідження фінансово-господарських операцій, здійснених за участю ТОВ «ВІОТЕХСОМ» за податкові періоди з січня 2015 року по грудень 2017 року.

За результатами досліджень складено висновок від 30.05.2018 за №124/21-09-01/36546976 щодо дослідження фінансово-господарських операцій здійснених за участю ТОВ «ВІОТЕХСОМ» за податкові періоди з січня 2015 року по грудень 2017 року.

У ОСОБА_2 контролюючим органом зафіксовані висновки про наявність ймовірного ухилення ТОВ «BIOTEXOM» від сплати податку на прибуток за податкові періоди з січня 2015 року по грудень 2017 року в сумі 65754000,00 грн, шляхом невідображення в податковій звітності доходів отриманих від здійснення послуг сурогатного материнства, наданих нерезидентам на митній території України та ухилення від сплати податку на доходи фізичних осіб, які надавали послуги з сурогатного материнства в сумі 13150800,00 грн. Окрім того зазначено, що правочини укладені ТОВ «BIOTEXOM» порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою ухиляння від сплати податків.

Позивач не погоджується з вказаним ОСОБА_2, оскільки вважає що воно було проведено всупереч діючому законодавству та за відсутності у відповідача повноважень на проведення такого дослідження, що стало підставою для оскарження дій та висновку контролюючого органу у судовому порядку.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи доводи позивача, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України.

У відповідності до пункту 191.1 статті 191 Податкового кодексу України, на контролюючі органи покладено, зокрема, такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (п.п.191.1.1); надають індивідуальні податкові консультації, інформаційно-довідкові послуги з питань податкового та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (п.п.191.1.28); вживають заходів до виявлення, аналізу та перевірки фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, щодо відповідності законодавству (п.п.191.1.35); забезпечують іншим державним органам у встановлених законом випадках доступ до інформації з баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику (п.п.191.1.36); використовують під час виконання своїх посадових (службових) обовязків податкову інформацію з інформаційно-телекомунікаційних систем та інших джерел, отриману в порядку та спосіб, визначений цим Кодексом (п.п.191.1.46).

Нормами пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючим органам надано право для здійснення функцій, визначених законом, крім іншого: отримувати безоплатно від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, у тому числі від органів, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів), інформацію, документи і матеріали (п.п.20.1.3); проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (п.п.20.1.4); запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, повязану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи (п.п.20.1.6); проводити у визначеному законодавством порядку перевірку показників, повязаних із визначенням об'єктів оподаткування та із своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплатою усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, виконанням законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (п.п.20.1.43); проводити перевірку правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (п.п.20.1.44).

Згідно пункту 20.4 вказаної норми Податкового кодексу України керівник контролюючого органу має право надавати посадовим (службовим) особам такого органу повноваження на виконання певних функцій, передбачених цим Кодексом, законодавством з питань сплати єдиного внеску, законодавством з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за погодженням з керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Наведені норми спеціального законодавства засвідчують, що здійснення контролюючим органом на виконання відповідного доручення уповноваженого органу аналітичного дослідження фінансово-господарської діяльності платника податків та складання за його результатами відповідного висновку (ОСОБА_2) є способом реалізації наданих субєкту владних повноважень компетенції, а тому доводи позивача щодо вчинення відповідачем оскаржуваних дій за межами повноважень контролюючого органу визнаються судом безпідставними.

Оцінюючи посилання позивача на те, що під час дослідження відповідачем була взята до уваги інформація, яка на переконання ТОВ «BIOTEXOM», не могла бути використана Офісом ВПП ДФС під час дослідження, суд враховує наступне.

Згідно із визначенням, наведеним у статті 71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу, у відповідності до пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України використовується інформація, що надійшла:

- від платників податків та податкових агентів (п.п.72.1.1), що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, повязаних із визначенням обєктів оподаткування (податкових зобовязань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, повязаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків;

- від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України (п.п.72.1.2);

- від банків, інших фінансових установ інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків (п.п.72.1.3);

- від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів (п.п.72.1.4);

- за наслідками податкового контролю (п.п.72.1.5).

Згідно підпункту 72.1.6 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання, в силу положень пункту 74.3 статті 74 Податкового кодексу України, використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової та митної політики.

Матеріали, які є підставами для висновків під час проведення перевірок визначаються у статті 83 Податкового кодексу України. Так, у підпунктах 83.1.1 83.1.6 пункту 83.1 наведеної норми цього Кодексу встановлено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного позивачем ОСОБА_2, під час проведення дослідження, здійсненого на виконання доручення Управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України, використано наступні матеріали та інформаційні ресурси:

- інформаційні ресурси баз даних ІС «Податковий блок», ІС «Податки», АІС «Oracle Business Intelligence», «Єдиний реєстр податкових накладних»;

- інша інформація з наявних баз даних;

- матеріали, надані Управлінням з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України.

Використані відповідачем під час перевірки матеріали (джерела відповідної інформації щодо обєкта дослідження фінансово-господарські операції, здійснені за участю ТОВ BIOTEXOM» за податкові періоди з січня 2015 року по грудень 2017 року) в повній мірі відповідають тому переліку матеріалів, що визначені законодавцем, як такі, що можуть слугувати підставою для формування відповідних висновків за результатами проведених перевірок.

Наведене спростовує доводи позивача щодо використання Офісом ВПП ДФС джерела інформації всупереч вимогам податкового законодавства.

Одночасно суд приймає до уваги те, що оскаржуване ОСОБА_2 здійснювалось відповідачем на підставі і у відповідності до наказу Державної фіскальної служби України від 28.08.2017 за №564 «Про затвердження Форми висновку аналітичного дослідження та Методологічних рекомендацій щодо проведення аналітичного дослідження з метою запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму, фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та/або іншим правопорушенням».

Згідно із визначеннями, наведеними у розділі 2 затверджених вказаним наказом Методологічних рекомендацій, аналітичне дослідження це процес здійснення аналітичних процедур з моніторингу, виявлення, аналізу, встановлення взаємовідносин, дослідження фінансових операцій чи інших правочинів, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, чи іншого кримінального правопорушення.

Висновок аналітичного дослідження фіксація результату аналітичного дослідження щодо встановлення ознак правопорушень, обставин їх здійснення, взаємовідносини, опис підстав, які дають можливість вважати, що фінансові операції або інші правочини використовуються з метою легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення, чи іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_2 за своїм змістом і призначення є носієм доказової інформації і не змінює стану субєктивних прав платника та безпосередньо не створює для нього будь-яких додаткових обовязків.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.5 та п.1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем встановлені певні обмеження щодо предмету оскарження, зокрема, до суду може бути оскаржено лише рішення субєкта владних повноважень.

Згідно із визначенням, викладеним у п.19 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, індивідуальний акт це акт (рішення) субєкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Рішення субєкта владних повноважень являє собою акт розпорядчого характеру, що ухвалюється субєктом владних повноважень для розвязання найбільш важливих питань, які належать до його компетенції. Рішення видаються також і кількома неоднорідними органами (державними органами, громадськими організаціями тощо) із спільних питань, що належать до їх компетенції.

При цьому, висновок аналітичного дослідження господарської діяльності платника податків за своїм визначенням є службовим документом, який підтверджує факт проведення відповідного дослідження і є носієм доказової інформації про виявлені порушення (або їх відсутності) вимог чинного законодавства і не може вважатись рішенням субєкта владних повноважень, оскільки, він не є нормативним актом, так як не містить ніяких норм; акт не є розпорядчим документом, так як не містить приписів управлінського характеру щодо здійснення певних дій або утримання від їх здійснення.

Таким чином, оскаржуване позивачем ОСОБА_2, є лише засобом фіксування певних обставин, документальним закріпленням висновків субєкта владних повноважень і по суті є службовим документом, який стверджує факти проведення відповідного дослідження з питань додержання вимог законодавства, фіксує обставини, встановлені під час проведення перевірки, факти виявлених порушень законодавства (або відсутність таких порушень) та не є остаточним документом, зобовязуючим до вчинення будь-яких дій.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на те, що оскаржуване ОСОБА_2 не є рішеннями субєкта владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а також враховуючи те, що відповідно до частини 1 статті 239 КАС України, суд закриваючи провадження у справі, повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про необхідність постановлення рішення про відмову у задоволенні позову щодо визнання протиправними дій відповідача щодо складання ОСОБА_2 фінансово-господарських операцій, здійснених за участю ТОВ «BIOTEXOM» у періоди з січня 2015 року по грудень 2017 року від 30.05.2018 за №124/21-09-01/36546976 та про визнання протиправними висновків відповідача, зазначених у вказаному ОСОБА_2.

Стосовно клопотання заступника Генерального прокурора про закриття провадження з підстав того, що спірні правовідносини підлягають вирішенню в порядку кримінального судочинства, суд звертає увагу на те, що дане клопотання мотивоване тим, що позивач має право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність органу досудового розслідування, учасників кримінального процесу, але як сторона у кримінальному провадженні в межах цього процесу виключно в порядку, встановленому КПК України.

Водночас, учасниками кримінального провадження, у відповідності до глави 1 розділу І Кримінального процесуального кодексу України, окрім уповноваженого суду, є:

- сторона обвинувачення (прокурор, органи досудового розслідування, керівник органу досудового розслідування, слідчий органу досудового розслідування, оперативні підрозділи) (ст.ст.36-41 КПК України);

- сторона захисту (підозрюваний / обвинувачений, виправданий / засуджений, законний представник підозрюваного / обвинуваченого, захисник) (ст.ст.42-45 КПК України);

- потерпілий і його представник, законний представник (ст.ст.55, 58-59 КПК України);

- заявник (ст.60 КПК України);

- цивільний позивач (ст.61 КПК України);

- цивільний відповідач (ст.62 КПК України);

- представник цивільного позивача, цивільного відповідача (ст.63 КПК України);

- законний представник цивільного позивача (ст.64 КПК України);

- представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження (ст.641 КПК України);

- третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (ст.642 КПК України);

- свідок (ст.65 КПК України);

- перекладач (ст.68 КПК України);

- експерт (ст.69 КПК України);

- спеціаліст (ст.71 КПК України);

- представник персоналу органу пробації (ст.721 КПК України);

- секретар судового засідання (ст.73 КПК України);

- судовий розпорядник (ст.74 КПК України).

При цьому, органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) відповідно до ч.1 ст.38 КПК України є:

1) слідчі підрозділи: органів Національної поліції; органів безпеки; органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; органів державного бюро розслідувань; органів Державної кримінально-виконавчої служби України;

2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Згідно статті 41 КПК України оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів Державної кримінально-виконавчої служби України, органів Державної прикордонної служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора, а підрозділ детективів, оперативно-технічний підрозділ та підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України за письмовим дорученням детектива або прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Наведені норми законодавства, з урахуванням предмета позову та доводів, викладених в обґрунтування заявлених позивачем вимог вказують на відсутність правових підстав для висновків щодо належності даного спору до таких, що підлягають розгляду в порядку КПК України.

Одночасно суд наголошує, що в даному провадженні позивачем не ставиться питання щодо правомірності рішення органу досудового слідства про визнання оскаржуваного ОСОБА_2 речовим доказом, або щодо правильності його дій в якості учасника кримінального провадження.

Предметом дослідження у даній справі, з урахуванням наведеним представником позивача мотивів звернення до суду є дії відповідача, як органу, уповноваженого на здійснення контролю за додержанням податкового законодавства і його висновки, які, на переконання позивача, зроблені на підставі тих документів, що не визначені Податковим кодексом України.

Відтак, клопотання заступника Генерального прокурора про закриття провадження у справі, з урахуванням наведених у ньому підстав, задоволенню не підлягає.

З огляду на наведене в сукупності суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки, за наслідками розгляду справи по суті суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, понесені позивачем судові витрати стягненню за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 3, 5-11, 19, 73-77, 79, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «BIOTEXOM» відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, визначені ст.ст.293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Віотехсом» (, адреса: 03162, м. Київ, пр-т. ОСОБА_5, 18-г., кв.122).

Відповідач Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-г).

Генеральна прокуратура України (, адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15).

Суддя Н.А. Добрівська