Справа № 420/5377/18
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/5377/18
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Потапчук В.О.

суддів: Шляхтицький О.І. , Семенюк Г.В.

при секретарі Андрушкевич М.Г.

за участю представника позивача адвоката Дергачевої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника позивача адвоката Дергачевої Антоніди Володимирівни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року прийнятого в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (суддя: Бутенко А.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської обласної державної адміністрації, завідувача сектором державних нагород Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Одеської обласної державної адміністрації, завідувача сектором державних нагород Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_3, в якому просить суд:

- визнати протиправною злочинну бездіяльність відповідачів згідно Законом України «Про звернення громадян», згідно Указом Президента України «Про почесні звання України» від 29 червня 2001 року № 476/2001, і від 19.02.2003р. за № 138/2003 в зв'язку з не розглядом: заяви ОСОБА_2 від 18.12.2017 року (вх. № Р-6087- взп-02 від 20.12.2017 р.) про не розгляд Подання МОЗ України від 16.11.1998 року; звернення Одеської регіональної академії наук № Р-4 від 14.03.2017 року з протестом проти багатолітньої дискримінації академіка ОРАН ОСОБА_2; заяви Одеської регіональної академії наук від 12 грудня 2017 року № Р-10 про розгляд питання про присвоєння ОСОБА_2 почесного звання;

- зобов'язати Одеську обласну державну адміністрацію у визначений законом строк розглянути: заяву ОСОБА_2 від 18.12.2017 року (вх. № Р-6087- взп-02 від 20.12.2017р.) про не розгляд Подання МОЗ України від 16.11.1998 року; звернення Одеської регіональної академії наук № Р-4 від 14.03.2017 року з протестом проти багатолітньої дискримінації академіка ОРАН ОСОБА_2; заяву Одеської регіональної академії наук від 12 грудня 2017 року № Р-10 про розгляд питання про присвоєння ОСОБА_2 почесного звання;

- стягнути з Одеської обласної державної адміністрації моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. на користь ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що він та Одеська регіональна академія наук неодноразово звертались до Відповідачів із заявами, в яких просили розглянути питання про присвоєння ОСОБА_2 почесного звання, але безрезультатно, а тому, Позивач вважає, що таке упереджене несправедливе відношення до звернень ОСОБА_2 є не тільки негуманним, воно також є порушенням Закону України «Про звернення громадян», а саме ст.ст. 14, 15, 16 про особистий розгляд заяв інвалідів війни першими керівниками закладів, тому звернувся до суду за захистом порушеного права.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Одеської обласної державної адміністрації, завідувача сектором державних нагород Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Одеської обласної державної адміністрації щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 від 18.12.2017 року (вх. № Р-6087- взп-02 від 20.12.2017 року).

Зобов'язано Одеську обласну державну адміністрацію у визначений законом строк розглянути заяву ОСОБА_2 від 18.12.2017 року (вх. № Р-6087- взп-02 від 20.12.2017 року).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 та представник позивача адвоката Дергачева Антоніда Володимирівна звернулися до суду з апеляційними скаргами.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначено, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим скаржник просить частково скасувати оскаржуване рішення та прийняту нове, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Одночасно із цим, представником позивача адвоката Дергачевої Антоніди Володимирівни подана апеляційна скарга, у якій також вказано, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим скаржник просить частково скасувати оскаржуване рішення та прийняту нове, яким задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Окрім того, у вказаних апеляційних скаргах зазначено, що суд першої інстанції не звернув уваги, що Комісія Одеської обласної державної адміністрації неодноразово не приймала об'єктивного рішення відповідно наданих документів щодо присвоєння ОСОБА_2 почесного звання «Заслужений лікар України». Забезпечення ефективного захисту прав і свобод людини унормовано Конституцією України про поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають в державі, а також на відшкодування морального і матеріальної о збитку, як результат порушених прав фізичних і юридичних осіб. Учена Рада ОРАН вимушена до цього часу доказувати, що все трудове життя усі свої знання лікаря ОСОБА_2 скеровував на боротьбу з особливо небезпечними і соціальними інфекціями. Але замість порозуміння з боку ОДА і справедливого Подання МОЗ України від 16.11.1998р. відповідачка ОСОБА_3, на думку скаржника, фабрикувала проекти фіктивних рішень засідань трьох Комісій та багатьох відписок, якими систематично і безсоромно наносила психічні травми ветеранові війни та праці. До цього часу ОСОБА_2 не може нормально працювати в ОРАН через несправедливість з боку Одеської обласної державної адміністрації, де сектор нагород Одеської обласної державної адміністрації очолює ОСОБА_3, завдаючи скаржнику постійних моральних страждань. Відповідно до ст. 24 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральну шкоду неможливо оцінити в гривнах, але відповідно до законодавства України Позивач оцінює її розміром 100 000 гривень.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника позивача адвоката Дергачевої Антоніди Володимирівни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року.

Ухвалою П'ятого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів ст. 310 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу у відкритому судовому засіданні.

Обставини справи.

Одеська регіональна академія наук 12 грудня 2017 року за вих. № Р-10 звернулась до Голови Одеської обласної державної адміністрації щодо порушення вимог законодавства посадовими особами обласної державної адміністрації, про розгляд та погодження подання Міністерства охорони здоров'я України від 16.11.1998 року з питання про присвоєння ОСОБА_2 почесного звання. Зазначене звернення зареєстроване вхідним № Р-6087- взп-02 від 20.12.2017 року.

Також, Позивач ОСОБА_2 письмово звернувся до Голови Одеської обласної державної адміністрації із заявою, яку зареєстровано вх. № Р-6087- взп-02 від 20.12.2017 року про його особистий прийом та розгляд на особистому прийомі довідки про корупцію в апараті Одеської обласної державної адміністрації за 2010-2017 роки, яку було додано до звернення Одеської регіональної академії наук від 12 грудня 2017 року.

Одеська регіональна академія наук 14.03.2017 року за вих. № Р-4 звернулась до Голови Одеської обласної державної адміністрації про сприяння у застосуванні на практиці досвіду роботи ОСОБА_2, погодження подання Міністерства охорони здоров'я України від 16.11.1998 року та прийняття рішення відносно корупції в секторі нагород Одеської обласної державної адміністрації.

Одеською обласною державною адміністрацією листом від 16.01.2018 № Р-6087-взп-01 за підписом Голови Одеської обласної державної адміністрації надано відповідь Голові «Одеської регіональної академії наук ОРАН» на звернення від 12 грудня 2017 року та роз'яснення з порушених у зверненні питань.

На лист громадської організації Одеської регіональної академії наук від 14.03.2017 № Р-4 щодо порушення чинного законодавства та зловживання службовим становищем посадовими особами обласної державної адміністрації, листом Одеської обласної державної адміністрації від 25.04.2017 також надана відповідь та роз'яснення.

Позивач вважає протиправною та злочинною бездіяльність відповідачів з невиконання вимог Закону України «Про звернення громадян», Указу Президента України "Про почесні звання України» від 29 червня 2001 року № 476/2001, і від 19.02.2003р. за № 138/2003 у зв'язку з не розглядом звернень, тому звернувся із даним позовом до суду.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що Одеською обласною державною адміністрацією не надано відповідь на звернення ОСОБА_2 від 18.12.2017 року (вх. № Р-6087- взп-02 від 20.12.2017р.), що є порушенням ч.2 статті 15 Закону України «Про звернення громадян», оскільки питання, про яке зазначено у зверненні, не було вирішено по суті. Відсутність відповіді також є порушенням частини 3 статті 15 цього Закону, оскільки рішення про припинення розгляду такого звернення не доведено до автора звернення.

Крім того, враховуючи те, що позовні вимоги не стосуються питання протиправності дій у процедурі представлення до нагородження завідувача сектором нагород Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_3, звернення Позивача та ГО «Одеська регіональна академія наук ОРАН» не надходили на розгляд сектору нагород апарату Одеської обласної державної адміністрації та особисто відповідачем не розглядались, позовні вимоги до завідувача сектору нагород Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_2 з Одеської обласної державної адміністрації моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. суд виходив з того, що згідно з пунктом 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Враховуючи наявний предмет позову, доводи Позивача щодо наявності моральної шкоди в період настання обставин, які не встановлюються судом та не враховуються при вирішенні справи, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки не є доведеним заподіяння моральних страждань бездіяльністю відповідача при розгляді звернень, тобто наявності моральної шкоди та причинного зв'язку між її наявністю та бездіяльністю відповідача.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України).

Джерела права й акти їх застосування.

Спірні правовідносини регулюються Законами України «Про звернення громадян» та «Про державні нагороди України».

Заслужений лікар України - державна нагорода України, почесне звання України, яку призначає Президент України відповідно до Закону України «Про державні нагороди України».

Згідно з Положенням про почесні звання України від 29.06.2001р., це звання присвоюється: лікарям закладів охорони здоров'я, соціального забезпечення за значні успіхи у медичній практиці, підготовку висококваліфікованих лікарських кадрів.

Для отримання даної нагороди Розпорядженням голови обласної державної адміністрації від 22.06.2017р. № 515 А-2017 затверджено Положення про сектор нагород апарату Одеської обласної державної адміністрації.

Статтею 5 даного Положення сектор нагород готує проекти подання на ім'я Президента України про представлення до нагородження державними нагородами України, подання Кабінету Міністрів України про відзначення нагородами Кабінету Міністрів України, яке на момент подання скарги втратило чинність.

Наразі діє розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 04.05.2018 № 451/А-2018 «Про затвердження Положення про сектор нагород апарату Одеської обласної державної адміністрації» відповідно до статті 44 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» Указу Президента України від 18 серпня 2005 року №1177/2005 «Про вдосконалення нагородної справи в Україні».

Згідно статті 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв, зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв. Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто. Відповідь за результатами розгляду заяв в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У відповідності до статті 8 Закону України «Про звернення громадян», письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. Не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачені статтею 17 цього Закону. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Оцінка суду.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідачів з невиконання Указу Президента України "Про почесні звання України» від 29.04.2001 року № 476/2001 та від 19.02.2003р. за № 138/2003 заявлені лише в зв'язку з не розглядом звернень.

Так, з матеріалів справи вбачається, що з 1998 року Одеська обласна державна адміністрація неодноразово розглядала численні звернення ОСОБА_2 про присвоєння йому почесного звання «Заслужений лікар України», із розгляду вказаного питання позивачу надавались відповіді.

25.04.2017р. та 16.01.2018р. Одеською обласною державною адміністрацією листами № Р-6087-взп- 01 та № 1774/02-40/01/2813 за підписом Голови Одеської обласної державної адміністрації надані відповіді Голові «Одеської регіональної академії наук ОРАН» на звернення від 12 грудня 2017 року та від 14.03.2017 року та роз'яснення із порушених у зверненнях питань про те, що з 1998 року розглядались численні звернення Позивача щодо присвоєння йому почесного звання «Заслужений лікар України», неодноразово, відповідно до п.2 статті 8 Закону України «Про звернення громадян» листування з даного питання припинялось, фактів порушень вимог законодавства України посадовими особами Комісії по державних нагородах України та посадовими особами Одеської обласної державної адміністрації не встановлено.

При цьому, колегією суддів, як і судом попередньої інстанції встановлено, що на звернення Позивача до Голови Одеської обласної державної адміністрації із заявою, яку зареєстровано вх. № Р-6087- взп-02 від 20.12.2017 року про його особистий прийом та розгляд на особистому прийомі довідки про корупцію в апараті Одеської обласної державної адміністрації за 2010-2017 роки, яку було додано до звернення Одеської регіональної академії наук 12 грудня 2017 року, Одеською обласною державною адміністрацією за результатами розгляду керівником державного органу не надано, що є порушенням ч.2 статті 15 Закону України «Про звернення громадян», оскільки питання, про яке зазначено у зверненні, не було вирішено по суті, Позивач є інвалідом 1 групи (посвідчення серія Є № 013381).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги не стосуються питання протиправності дій у процедурі представлення до нагородження завідувача сектором нагород Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_3, звернення позивача та ГО «Одеська регіональна академія наук ОРАН» не надходили на розгляд сектору нагород апарату Одеської обласної державної адміністрації та особисто відповідачем не розглядались, а відтак позовні вимоги до завідувача сектору нагород Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів зазначає, що статтею 1, 2 Закону України «Про державні нагороди України» встановлено, що державні нагороди є вищою формою відзначення громадян за видатні заслуги у розвитку економіки, науки, культури, соціальної сфери, захисті Вітчизни, охороні конституційних прав і свобод людини, державному будівництві та громадській діяльності, за інші заслуги перед Україною.

Державні нагороди встановлюються виключно законами України.

Законодавство про державні нагороди складається з Конституції України, цього Закону та указів Президента України, що видаються відповідно до нього.

Положення про почесні звання України, затверджено Указом Президента України від 29.04.2001 № 476 «Про почесні звання України» (далі-Положення).

Пунктом 1 Положення передбачено, що почесні звання України є державними нагородами України, що присвоюються за особисті заслуги перед Українською державою громадянам, які працюють у відповідній галузі економічної або соціально-культурної сфери, як правило, не менше десяти років, мають високі трудові досягнення і професійну майстерність.

Відповідно до пункту 9 Положення почесне звання - "Заслужений лікар України" присвоюються лікарям установ і закладів охорони здоров'я, соціального забезпечення за значні успіхи у медичній практиці, підготовку висококваліфікованих лікарських кадрів.

У розділі 3 Положення зазначений порядок представлення до присвоєння почесних звань, відповідно до якого, подання про присвоєння почесних звань вносяться Президентові України Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, Конституційним Судом України, Верховним Судом України, Вищим арбітражним судом України, Генеральною прокуратурою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також Комісією державних нагород та геральдики при Президентові України, творчими спілками, об'єднаннями громадян.

Комісії визначені в Положенні про Комісію державних нагород та геральдики, затвердженому Указом Президента України від 31 грудня 2011 року № 1211/2011, та яка згідно статті 13 Закону України «Про державні нагороди України» є дорадчим органом при Президентові України і працює на громадських засадах.

Відповідно до пункту 11 розділу 3 Положення, висунення кандидатур до присвоєння почесних звань здійснюється гласно за місцем роботи особи, яку представляють до нагородження, у трудових колективах установ, організацій, підприємств незалежно від типу, форми власності та господарювання.

Клопотання про присвоєння почесних звань порушується перед відповідним органом чи організацією вищого рівня залежно від підпорядкованості.

Клопотання, які порушуються творчими спілками, об'єднаннями громадян, мають бути попередньо погоджені з відповідними центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Також Указом Президента України від 19.02.2003 № 138/2003, затверджений Порядок представлення до нагородження та вручення державних нагород України (далі - Порядок), який установлює загальні правила представлення до нагородження та вручення державних нагород України.

Зазначеним Порядком, також передбачено, що подання про відзначення державними нагородами вносять Президентові України Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України, міністерства та інші центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, Вищий господарський суд України, Генеральна прокуратура України, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, Комісія державних нагород та геральдики при Президентові України, а також Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим, які вносять спільне подання.

Висунення кандидатур до відзначення державними нагородами здійснюється гласно за місцем роботи осіб, яких представляють до нагородження, у трудових колективах підприємств, установ, організацій незалежно від типу та форми власності.

Клопотання про відзначення державною нагородою порушується перед відповідним органом чи організацією вищого рівня.

Органи, яким надано право вносити подання про відзначення державними нагородами, надсилають на ім'я Президента України подання і нагородний лист установленого зразка, затверджений Комісією державних нагород та геральдики при Президентові України.

У нагородному листі зазначаються конкретні заслуги особи, що стали підставою для порушення клопотання про відзначення її державною нагородою, та проставляється печатка підприємства, установи, організації за місцем роботи особи.

Зазначене Положення та Порядок містять обов'язкові вимоги щодо висування кандидатур, а саме, що почесне звання «Заслужений лікар України» присвоюються лікарям установ і закладів охорони здоров'я, соціального забезпечення за значні успіхи у медичній практиці. Підготовку висококваліфікованих лікарських кадрів, висування кандидатур до відзначення державними нагородами здійснюється гласно за місцем роботи осіб, яких представляють до нагородження, у трудових колективах підприємств, установ, організацій незалежно від типу та форми власності.

Двічі Комісією по державних нагородах України Одеської обласної державної адміністрації (далі - Комісія) від 01.07.1998 та від 03.11.2003 було відхилено клопотання про відзначення ОСОБА_2, оскільки трудовий колектив Державної санітарно-епідеміологічної служби Одеської області, де працював ОСОБА_2, не підтримував кандидатуру. Відповідно до пункту З Порядку представлення до нагородження та вручення державних нагород України, затвердженого Указом Президента України від 19 лютого 2003 року № 138/2003, пункту 11 розділу Ш Положення про почесні звання України, затвердженого Указом Президента України від 29 червня 2001 року №476/2001 висунення кандидатури здійснюється гласно за місцем роботи особи, яка представляється до нагородження. Кожного разу ОСОБА_2 надавались вичерпні відповіді. Відповідно до пункту 2 статті 8 Закону України "Про звернення громадян" неодноразово листування з даного приводу припинялось.

Впродовж 2010-2011 років клопотання громадської організації "Одеська регіональна академія наук" про нагородження ОСОБА_2 розглядались Комісією тричі: 16.12. 2010 (протокол №12-64), 18.01.2011 (протокол №2-66), 02.12.2011 (протокол №11-76). Зважаючи на пропозиції Державної санітарно-епідеміологічної служби Одеської області щодо не підтримання кандидатури та виходячи з того, що особистий внесок ОСОБА_2 у розвиток галузі охорони здоров'я недостатній для прийняття позитивного рішення, Комісія відхиляла кандидатуру ОСОБА_2

Комісія рішення приймала колегіально. Із кожним членом Комісії ОСОБА_2 неодноразово надавались вичерпні відповіді щодо процедури представлення його до нагородження. ОСОБА_2 отримував відповіді і на інформаційні запити щодо надання протоколів Комісії.

Виходячи із наведеного вище, колегія суддів зазначає, що Державною санітарно-епідеміологічною службою Одеської області не було підтримано пропозицію представлення ОСОБА_2 до нагородження та присвоєння почесного звання «Заслужений лікар України». Громадська організація Одеської регіональної академії наук не є установою, закладів охорони здоров'я, закладом, установою соціального забезпечення. А відтак Міністерство охорони здоров'я України - є суб'єктом, який може безпосередньо звернутися до комісії про присвоєння звання «Заслужений лікар України».

Таким чином, доводи апеляційних скарг, а саме:

- суд першої інстанції не звернув уваги, що Комісія Одеської обласної державної адміністрації неодноразово не приймала об'єктивного рішення відповідно наданих документів щодо присвоєння ОСОБА_2 почесного звання «Заслужений лікар України»;

- забезпечення ефективного захисту прав і свобод людини унормовано Конституцією України про поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають в державі, а також на відшкодування морального і матеріальної збитку, як результат порушених прав фізичних і юридичних осіб;

- учена Рада ОРАН вимушена до цього часу доказувати, що все трудове життя усі свої знання лікаря ОСОБА_2 скеровував на боротьбу з особливо небезпечними і соціальними інфекціями. Проте замість порозуміння з боку ОДА і справедливого Подання МОЗ України від 16.11.1998р. відповідачка ОСОБА_3, на думку скаржника, фабрикувала проекти фіктивних рішень засідань трьох Комісій та багатьох відписок, якими систематично і безсоромно наносила психічні травми ветеранові війни та праці. До цього часу ОСОБА_2 не може нормально працювати в ОРАН через несправедливість з боку Одеської обласної державної адміністрації, де сектор нагород Одеської обласної державної адміністрації очолює ОСОБА_3, завдаючи скаржнику постійних моральних страждань;

- відповідно до ст. 24 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральну шкоду неможливо оцінити в гривнах, але відповідно до законодавства України Позивач оцінює її розміром 100 000 гривень;

- з урахуванням вказаних обставин та норм чинного законодавства залишаються колегією суддів поза увагою, оскільки вони не спростовують висновку суду першої інстанції з яким погоджується колегія суддів.

Окрім того, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відмови ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення на його користь з Одеської обласної державної адміністрації моральну шкоду у розмірі 100000 грн., виходячи з наступного.

Позивач в обґрунтування завданої йому моральної шкоди у позові зазначає, що за 20 років тяганини відповідачі спричинили загострення хронічних захворювань, які виникли внаслідок душевного травматизму, а саме безпідставними ганебними приниженнями його значного особистого внеску в справу розвитку охорони здоров'я, спровоковані хвороби спричинили інвалідність 1-А групи, яка була призначена на підставі багатьох медичних документів (надано до позову копію Посвідчення серія Є № 013381 безтермінове, надані в копіях: довідка від 17.07.2014 року про те що змінена група інвалідності на першу, Лист № 500 від Одеського обласного бюро медико-соціальної експертизи; Довідка до акту огляду МСЕК 052790 р.: Лист Обласної клінічної лікарні від 08 жовтня 1999р.; Лист Обласної клінічної лікарні від 11,08.2003р.; Довідка МСЕК 052399.; Витяг із акту огляду МСЕК № 052399; Лист 411 Центрального військового клінічного госпіталю 2003р.; Лист Обласної клінічної лікарні № 29).

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 4 Пленуму ВСУ № 4 встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З огляду на викладене, колегія суддів, як і суд попередньої інстанції, не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині, оскільки не є доведеним заподіяння моральних страждань бездіяльністю відповідача при розгляді звернень, тобто наявності моральної шкоди та причинного зв'язку між її наявністю та бездіяльністю відповідача.

З системного аналізу обставин справи та вимог чинного законодавства колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову ОСОБА_2.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Частиною 2 статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Отже, дана справа є справа незначної складності, розглядалась судом першої інстанції відповідно до ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року у порядку спрощеного позовного провадження, а відтак оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Розподіл судових витрат згідно вимог ст.139 КАС України не підлягає.

Керуючись ст.ст. 316, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, представника позивача адвоката Дергачевої Антоніди Володимирівни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Одеської обласної державної адміністрації, завідувача сектором державних нагород Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської обласної державної адміністрації, завідувача сектором державних нагород Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_3 про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню до Верховного Суду згідно вимог ч.5 ст.328 КАС України не підлягає.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 12 березня 2019 року.

Головуючий суддя Потапчук В.О.
Судді Шляхтицький О.І. Семенюк Г.В.