Справа № 560/384/19
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/384/19
РІШЕННЯ

іменем України

06 березня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К.

за участю:секретаря судового засідання Варченко В.В. представника відповідача ОСОБА_1
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити виплату ОСОБА_2 заборгованості з пенсії за віком за період з 25.06.2018 року по 31.07.2018 року в сумі 3550,16 грн., (три тисячі п'ятсот п'ятдесят гривень шістнадцять копійок).

Позивач підставою позову зазначає порушення відповідачем вимог статтей 19, 22, 46 Конституції України та статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує про те, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в межах його населеного пункту, позивач покинув своє постійне місце проживання та переїхав до м.Хмельницький Хмельницької області, де став на облік як внутрішньо переміщена особа.

Однак, починаючи з 25.06.2018 року по 31.07.2018 року пенсійний орган припинив виплату пенсії позивача з підстав, не передбачених чинним законодавством.

Позивач вважає незаконним призупинення відповідачем з 25.06.2018 року по 31.07.2018 року виплати йому пенсії, оскільки такими діями пенсійний орган порушує охоронювані Конституцією України права позивача, позбавляє його єдиного джерела існування, з огляду на те, що не було жодної з визначених статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підстави для припинення пенсійних виплат, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою від 12.02.2019 року Хмельницький окружний адміністративний суд відкрив провадження у даній справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) осіб.

01.03.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що головне управління Пенсійного фонду 20.07.2018 року отримало рішення комісії з питань надання субсидій на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг Хмельницької міської ради, відповідно до якого пенсію позивачу призначено (відновлено) з 25.06.2018 року. Пунктом 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 08.06.2016 року №385 встановлено, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Пенсія позивача за вказаний період облікована в головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та буде виплачена позивачу після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку.

Зважаючи на це, у задоволенні позову просить відмовити.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача.

Представник головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, та надала суду пояснення згідно поданого відзиву на даний адміністративний позов.

Відповідно до положень частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

У червні 2018 року, користуючись правом на вільне визначення місця проживання, позивач переїхав до м. Хмельницького, де фактично проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

25.06.2018 року позивач став на облік в управлінні праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради, як внутрішньо переміщена особа (довідка №) та того ж дня звернувся із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням комісії з питань надання субсидій на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг Хмельницької міської ради від 18.07.2018 року позивачу призначено (відновлено) пенсію за віком з 25.06.2018 року, дане рішення надійшло на адресу відповідача 20.07.2018 року.

З серпня 2018 року головним управлінням пенсійного фонду України в Хмельницькій області щомісячно здійснюється перерахунок місячного розміру пенсії на банківський рахунок позивача у ПАТ "Ощадний банк України".

Листом від 14.01.2019 року №25/П-12 відповідач повідомив позивача про те, що пенсія за період з 25.06.2018 року по 31.07.2018 року облікована в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та буде виплачена після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Преамбулою Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Пунктом 4.12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року визначено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п'яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Також, в 2014 році Пенсійним фондом України максимально спрощено порядок переведення пенсійних справ із окупованих територій до інших регіонів України.

З огляду на ці положення нормативно-правових актів пенсіонер має право змінити своє місце проживання та безперешкодно отримувати пенсію за новим місцем проживання. Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням, порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначено підстави припинення та поновлення виплати пенсії.

Так, частиною 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Таким чином, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти, у сфері правовідносин врегульованих Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватись за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Як вбачається із листа пенсійного органу від 14.01.2019 року №25/П-12 виплату суми пенсії позивачу за період з 25.06.2018 року по 31.07.2018 року не здійснено у зв'язку із відсутністю окремого порядку виплати суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, визначеного Кабінетом Міністрів України. При цьому відповідач не вказав, яка з правових підстав, визначених наведеною нормою Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії, а лише посилається на норми постанови Кабінету Міністрів України, яка є підзаконним нормативно-правовим актом.

Припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у рішенні від 03 травня 2018 року у зразковій справі № 805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18).

Згідно із частинами 1, 2 статті 46 нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

З 22.11.2014 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 №1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно до статті 7 цього Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 05.11.2014 №637 встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк". Позивачем дотримано вимог даної норми та 25.06.2018 року отримано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №, а також відкрито рахунок у ПАТ "Ощадний банк України", що не заперечується відповідачем.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Рішенням Європейський суд з прав людини у справі "Пічкур проти України", зокрема, у пункті 54 зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії" Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдовської Республіки Придністровця (МРП).

Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов'язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в даному рішенні Європейського суду з прав людини, суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" №8 від 13.06.2007, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно - правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Оскільки позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про зобов'язання виплатити пенсію, виплата якої була піддана формальним обмеженням, з підстав та у спосіб, які суперечать вимогам Конституції та законів України, а тому згідно із частиною 2 статті 46 Закону №1058-IV нарахована суми пенсії позивача за період з 25.06.2018 року по 31.07.2018 року повинна бути виплачена позивачу.

Зважаючи на це, а також враховуючи те, що пенсійний орган не вказав, яка з обставин, визначених статтею 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії та не прийняв відповідного рішення з даного питання, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправними дій головного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області щодо невиплати пенсії позивачу за період з 25.06.2018 року по 31.07.2018 року.

Отже, пенсійний орган, не здійснивши виплату пенсії позивачу за вказаний період, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в зв'язку із чим слід зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити виплату ОСОБА_2 заборгованості з пенсії за віком за період з 25.06.2018 року по 31.07.2018 року в сумі 3550,16 грн., (три тисячі п'ятсот п'ятдесят гривень шістнадцять копійок).

Згідно з частиною 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки позивач ухвалою суду від 12.02.2019 звільнений від сплати судового збору та не сплачував його, з врахуванням вимог ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, які полягали у невиплаті пенсії за віком ОСОБА_2 за період з 25.06.2018 року по 31.07.2018 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити виплату ОСОБА_2 заборгованості з пенсії за віком за період з 25.06.2018 року по 31.07.2018 року в сумі 3550,16 грн., (три тисячі п'ятсот п'ятдесят гривень шістнадцять копійок).

Судові витрати розподілу не підлягають.

В частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 11 березня 2019 року

Позивач:ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,Хмельницький,Хмельницька область,29001 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1)
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя ОСОБА_3