Справа № 640/21137/18
Суддя: Зуб Г. А.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Черниш О.М.,

за участю представника Богодущенко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_2 до Харківської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову в справі про ПМП №1752/80700/18 від 08.11.2018 року винесену Харківською митницею ДФС про притягнення позивача до відповідальності за ч.2 ст. 469 МК України та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на наступне. Постановою про ПМП №1752/80700/18 від 08.11.2018 року позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 469 МК України, та накладено штраф в розмірі 8500 грн. Підставою для складання вказаної постанови є те, що позивач 20.07.2018 року звернувся до Харківської митниці ДФС з заявою, в якій описав факт заволодіння автомобілем «RENAULT LAGUNA», який позивачем було віддано на ремонт в приватну майстерню, тобто позивач вказав, що передав автомобіль, який на думку посадових осіб митниці, він не мав права передавати. Так, дійсно 07.05.2017 року позивачем було ввезено на митну територію України через МАПП «Гоптівка» Харківської митниці ДФС вказаний транспортний засіб з метою транзиту та терміном вивезення до 17.05.2017 року включно (або до 12.05.2017 року у разі переміщення в зоні діяльності одного органу доходів і зборів). 27.06.2018 року позивач звернувся до Київського ВП ГУ НП в Харківській області з заявою про скоєння відносно нього кримінального правопорушення, а саме шахрайства зі сторони гр. ОСОБА_4, який заволодів автомобілем позивача. З постановою позивач не згодний, так як факт постановки автомобіля на ремонт не є підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 469 МК України.

27.12.2018 року представником відповідача Харківської митниці ДФС було надано до суду відзив на адміністративний позов, в якому він просить відмовити в його задоволенні, посилаючись, що вказаний позов є безпідставним, оскільки пояснення позивача щодо шахрайських дій не знайшли свого подальшого підтвердження, оскільки матеріалами справи спростовується факт незаконного вибуття ввезеного позивачем автомобіля.

13.11.2018 року до суду надійшла вказана позовна заява та розподілена судді Зуб Г.А.

Ухвалою судді від 19.11.2018 року вказана позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу 10-денного строку для усунення недоліків, які були усунені позивачем 29.11.2018 року.

Ухвалою судді від 30.11.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження, та витребувано у Харківської митниці ДФС належним чином завірену копію матеріалів митної справи №1752/80700/18.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Харківської митниці ДФС Богодущенко Л.О. в судовому засіданні заперечувала проти позову з підстав зазначених у відзиві на адміністративний позов.

Судом встановлено, що 07.05.2017 року позивачем було ввезено на митну територію України через МАПП «Гоптівка» Харківської митниці ДФС легковий автомобіль марки «RENAULT LAGUNA», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, реєстр. номер НОМЕР_2 з метою транзиту та терміном вивезення до 17.05.2017 року включно (або до 12.05.2017 року у разі переміщення в зоні діяльності одного органу доходів і зборів). 20.07.2018 року до Харківської митниці

ДФС надійшла заява позивача щодо неможливості вивезення вказаного транспортного засобу за межі митної території України у визначений строк у зв'язку із викраденням вказаного автомобілю. Відносно позивача було складено протокол про ПМП за ч.2 ст. 469 МК України.

27.06.2018 року позивач звернувся із заявою до Київського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про кримінальне правопорушення, в якій зазначив, що вказаний автомобіль позивач передав на ремонт вказаний автомобіль гр. ОСОБА_4, після чого останній припинив відповідати на дзвінки. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2018 року зобов'язано начальника СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області організувати розгляд за заявою ОСОБА_2 в порядку, визначеному ст. 214 КПК України. Висновком затвердженого Київським ВП ГУНП в Харківській області Коцар О.М. від 27.08.2018 року, перевірку за вказаним фактом було припинено, оскільки документів, які б підтверджували факт передачі автомобіля для ремонтних робіт не має.

За вказаним фактом було винесено постанову в справі про ПМП №1752/80700/18 від 08.11.2018 року за ч.2 ст. 469 МК України, визнано позивача винним у порушенні митних правил за ч.2 ст. 469 МК України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 8500 грн. 00 коп..

Відповідно до ч. 1 ст. 458 Митного кодексу України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Відповідно до вимог ст.486 МК України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотримання вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 495 МК України, доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Відповідно до п. 25 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України (далі - МК України) митний режим - це комплекс взаємопов'язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.

Згідно з п. 57 ч. 1 ст. 4 МК України товари - будь-які рухомі речі, у тому числі ті, на які законом поширено режим нерухомої речі (крім транспортних засобів комерційного призначення), валютні цінності, культурні цінності, а також електроенергія, що переміщується лініями електропередачі.

Відповідно до п. 58 ч. 1 ст. 4 МК України транспортні засоби - транспортні засоби комерційного призначення, транспортні засоби особистого користування, трубопроводи та лінії електропередачі.

Види митних режимів визначені статтею 70 МК України, одним з яких зокрема є такий митний режим, як транзит.

Статтею 90 МК України передбачено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що перемішуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби від 17.11.2005 року № 1118 транзит - переміщення ТЗ під митним контролем з одного пункту пропуску через державний кордон України (при ввезенні на митну територію України) в інший пункт пропуску через державний кордон України (при вивезенні за межі митної території України) у незмінному стані, крім природних втрат, у строк, визначений митним органом відправлення,

і без використання з іншою мстою, ніж була заявлена цьому митному органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Згідно з ч. 1 ст. 102 МК України митний режим транзит звершується вивезенням товарів, транспортних засобів комерційного призначення, поміщених у цей митний режим, за межі митної території України. Таке вивезення здійснюється під контролем органу доходів і зборів призначення.

Згідно з ч. 5 ст. 255 МК України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

Згідно ч.1 ст. 321 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

Відповідно до ч.2 ст. 321 МК України у разі ввезення на митну територію України товарів митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України.

Згідно п. 1 ч. 6 ст. 321 МК України у разі ввезення на митну територію України товарів митний контроль закінчується після закінчення митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем - протягом усього часу дії митного режиму.

Згідно п. 23 ч. 4 МК України виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення визначається як митне оформлення.

Пунктом 29 ст. 4 МК України передбачено, що митними формальностями є сукупність дій, що підлягають виконанню відповідними особами і органами доходів і зборів з метою дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

З огляду на вищевказане, процедура завершення (припинення) митного режиму транзит передбачає здійснення всіх необхідних митних формальностей з метою додержання вимог митного законодавства.

Згідно Розділу VIII Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.05.2012 року №657, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.10.2012 року за № 1669/21981 (далі Порядок) рішення про припинення митного режиму приймає керівник митного органу, під контролем якого перебувають товари, транспортні засоби, що потрапили в аварію або під дію обставин непереборної сили, або особа, що виконує його обов'язки.

При цьому, рішення про припинення (завершення) митного режиму приймається лише щодо транспортних засобів або товарів (їх частини), які внаслідок факту аварії чи дії обставин непереборної сили були знищені, повністю та безповоротно пошкоджені, втрачені або зіпсовані.

Відповідно до пункту 5 розділу VIII Порядку якщо факт аварії або дії обставин непереборної сили має місце на митній території України,особа, відповідальна за виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем (власник товару або уповноважена ним особа, перевізник чи особа, відповідальна за дотримання митного режиму), повинна звернутись до митного органу, в зоні діяльності якого перебувають ці товари, транспортні засоби, із письмовою заявою, яка повинна містити відомості, що надають можливість ідентифікувати товари, транспортні засоби як такі, що перебувають під митним контролем, а також інформацію про час, місце, обставини та наслідки аварії чи дії обставин непереборної сили.

Статтею 325 МК України встановлено, що користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Проаналізувавши наведені правові норми, суд вважає, що транспортний засіб «RENAULT LAGUNA», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, реєстр. номер НОМЕР_2 на момент передачі його іншій особі ОСОБА_6 був товаром, митне оформлення якого не закінчено.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 29.01.2019 року по справі № 643/11021/16-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 469 МК України зміна стану товарів, митне оформлення яких не закінчено, або товарів, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі, користування та розпорядження ними без дозволу органу доходів і

зборів, а так само невжиття передбачених частиною четвертою статті 204 цього Кодексу заходів щодо товарів, строк тимчасового зберігання яких під митним контролем на складі тимчасового зберігання, на складі організації - отримувача гуманітарної допомоги або на митному складі закінчився, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що в діях позивача наявне порушення митних правил, передбачене ч.2 ст. 469 МК України, а саме розпорядження товаром, митне оформлення якого не закінчено без дозволу органу доходів і зборів.

Також суд вважає помилковим посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 31.03.2015 року у справі №1-4/2015 на підтвердження відсутності в даному випадку адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 469 МК України, з наступних підстав.

Конституційний Суд України у рішенні від 31.03.2015 у справі №1-рп/2015 зазначив, що користування або розпорядження транспортними засобами особистого користування, які поміщені в митний режим тимчасового ввезення на митну територію України, не є адміністративним правопорушенням, передбаченим у ч. 2 ст. 469 МК України.

Судовим розглядом встановлено, що автомобіль марки«RENAULT LAGUNA», ідентифікаційний номер НОМЕР_1, реєстр. номер НОМЕР_2 ввезений на митну територію України з метою «транзиту», а не в режимі «тимчасове ввезення», а тому вищевказаний висновок Конституційного Суду не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Отже, Харківською митницею ДФС складено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення порушення митних правил, передбачених ч. 2 ст. 469 МК України на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України, тому відсутні підстави для її скасування.

Таким чином, враховуючи незакінчення митного оформлення автомобіля, використання автомобіля поміщеного в митний режим "транзит", який передбачає пересування транспортного засобу без будь-якого використання окрім з метою переміщення під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про скасування спірної постанови. Крім того, позивача вже було притягнуто до відповідальності за ч.3 ст. 470 МК України за недотримання умов митного режиму «транзит», та накладено стягнення у вигляді штрафу, який позивачем було сплачено 04.09.2018 року. Також до суду надано копію звернення позивача до Київського ВП ГУНП в Харківській області від 16.10.2018 року про розгляд його заяви від 27.06.2018 року, однак відповіді надано не було, та в судовому засіданні позивач пояснив, що він не цікавився рухом кримінального провадження або його відсутністю. Також, судом встановлено, що позивач не звертався до митниці із заявою щодо факту поламки вказаного автомобіля, а відразу, з його слів, віддав його ОСОБА_4 А тому звернення позивача до органів поліції за якими зроблено висновок від 27.08.2018 року про відсутність будь-яких об'єктивних даних, які б вказували на ознаки складу кримінального правопорушення не встановлено, а від так зазначені дії позивача суд розцінює як спробу уникнення від адміністративної відповідальності за порушення митних правил за ст. 469 ч.2 МК України.

Згідно ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін, а позовна заява без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 5, 9, 19, 77, 241-246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Харківської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил - залишити без задоволення.

Постанову Харківської митниці ДФС у справі про порушення митних правил №1752/80700/18 від 08 листопада 2018 року за ст. 469 ч.2 МК України у відношенні ОСОБА_2 - залишити без змін.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення складено 12 березня 2019 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ