Справа № 674/478/18
Суддя: Шклярук В. М.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області
Справа № 674/478/18
Провадження № 2-а/674/1/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Шклярука В. М.

за участю секретаря судового засідання Проценко Л.В.

позивачки ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м.Дунаївці, в порядку спрощеного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Державної міграційної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення головного спеціаліста Дунаєвецького РС ОСОБА_3 Державної міграційної служби України у Хмельницькій області ОСОБА_4 №2 від 28 лютого 2018 року про її примусове повернення з України до 29 березня 2018 року, оскільки вважає його протиправним та необґрунтованим. Вказує, що з 1992 року постійно проживає на території України разом зі своїм чоловіком, з яким перебуває у фактичному шлюбі, та дітьми, які є громадянами України, з 04 листопада 2008 року має реєстраційний номер облікової картки платника податків, 04 грудня 2011 року законно в'їхала в Україну, з метою возз'єднання сім'ї а тому норми Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", що набрав чинності 25 грудня 2011 року, не можуть бути застосовані відносно неї, оскільки на момент набрання ним чинності безперервно і постійно проживала на території України. Також вказала, що на момент набуття Україною незалежності не мала зареєстрованого місця проживання на її території, оскільки не встигла знятись з реєстрації у Росії, а тому у 2008 році була змушена поїхати до Камчатського краю ОСОБА_5 Федерації, де була зареєстрована, з метою отримання паспорта ОСОБА_5 Федерації,який отримала 26 вересня 2008 року, і лише через три дні після його отримання 29 вересня 2008 року знялась з реєстраційного обліку в Росії та повернулась до України для постійного проживання. Останній раз відвідувала Росію в грудні 2011 року і повернулась в Україну 04 грудня 2011 року.

Вважає, що Дунаєвецьким РС ОСОБА_3 Державної міграційної служби України у Хмельницькій області не було в повній мірі досліджено, чи може вона бути примусово повернута в країну походження, а тому звертається до суду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на підстави вказані у позовній заяві.

Представник позивачки розов О.В. у судовому засіданні також підтримав вказаний позов та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 Державної міграційної служби України у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про відкладення судового засідання у зв'язку із неможливістю прибути до суду, у задоволенні якого суд відмовив ухвалою від 21 лютого 2019 року, посилаюсь на необґрунтованість представником причин неможливості прибуття у судове засідання та ненадання доказів поважності цих причин.

В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказав, що не визнають адміністративний позов, посилаючись на те, що Дунаєвецький РС ОСОБА_3 Державної міграційної служби України у Хмельницькій області діяв в межах повноважень, наданих законом та при прийнятті оскаржуваного рішення працівниками були дотримані всі вимоги Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та Постанови Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року №150 , якою затверджено Порядок продовження строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Відповідач вказує, що з огляду на норми статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" позивач підлягає примусовому поверненню в країну громадянського походження з метою дотримання міграційного законодавста.

Суд, заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та відзив відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 лютого 2018 року головним спеціалістом Дунаєвецького РС ОСОБА_3 Державної міграційної служби України у Хмельницькій області ОСОБА_4 прийнято рішення №2 про примусове повернення з України громадянки ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яким останню зобов'язано покинути територію україни до 29 березня 2018 року.

Так, відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з частиною 1 статті 9 цього Закону іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що нелегальний мігрант - це іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 1 статті 23 Закону передбачено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Частиною 1 статті 26 Закону встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Отже, іноземець або особа без громадянства підлягає примусовому поверненню в країну походження за рішенням уповноваженого на це органу виключно за умови наявності у їх діях ознак порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або якщо вони суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Згідно з п. 1.7 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджених наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобов'язання про його добровільний виїзд з України, у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, громадянка ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_1 проживає на території України, має чоловіка - громадянина України ОСОБА_6, з яким з 1992 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають двох дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та дочку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, які народились в Україні та відповідно є громадянами України, що підтверджується довідкою про склад сім'ї Сиворогівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області №414 від 15 грудня 2014 року, свідоцтвами про народження дітей серії І-ЮВ №118146 та І-БВ №187332.

Довідкою Дунаєвецької міської ради Хмельницької області №63 від 14.03.2018 року також підтверджується те, що ОСОБА_1 проживає однією сім'єю із своїми дітьми та чоловіком, які зареєстровані та проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Враховуючи наявність місця проживання на території України, наявність дітей, відсутність даних про будь-які дії позивача, що суперечили б інтересам безпеки України чи охорони громадського порядку, здоров'я і захисту прав та інтересів громадян України, головний спеціаліст Дунаєвецького РС ОСОБА_3 Державної міграційної служби України у Хмельницькій області ОСОБА_4 безпідставно прийняв оскаржуване рішення, оскільки у конкретному випадку з ОСОБА_1 були відсутні підстави, передбачені статті 26 Закону України"Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", наявність яких закон пов'язує з можливістю повернення особи до країни походження.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відзиві на позов відповідач не навів суду передбачених законом підстав, необхідних для повернення позивачки ОСОБА_1 до країни походження, не довів, що при прийнятті оскаржуваного рішення було дотримано вимог Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджених наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, матеріали справи не містять доказів правомірності дій та рішення відповідача.

Відповідно до положень ст.ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та ст.9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

За таких обставин, вимоги позивачки знайшли своє доведення у судовому засіданні, а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI, Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджених наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 23.04.2012р. № 353/271/150, керуючись ст.ст.2, 8, 9, 20, 72-77, 205, 241-246, 250, 286, 292, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Державної міграційної служби України у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення з України задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення головного спеціаліста Дунаєвецького РС ОСОБА_3 Державної міграційної служби України у Хмельницькій області ОСОБА_4 №2 від 28.02.2018 року про примусове повернення з України громадянки ОСОБА_5 Федерації ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Дунаєвецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасники провадження:

позивач - ОСОБА_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1;

відповідач - ОСОБА_3 Державної міграційної служби України у Хмельницькій області, місцезнаходження: м.Хмельницький вул.М.Мазура, 4, .

Дата складання повного судового рішення 28 лютого 2019 року.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Голова Дунаєвецького районного суду ОСОБА_9