Справа № 235/8087/18
Суддя: Клікунова А. С.
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер справи 235/8087/18
Номер провадження 2-а/235/8/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Клікунової А. С.,

за участю секретаря судового засідання: Ліпскіс О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровськ Донецької області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора батальйону 1 роти 6 взводу 1 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2, третя особа Управління патрульної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду предявлено вказаний адміністративний позов, в якому ОСОБА_1 просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серійний номер НК № 436309 від 20.12.2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 20 грудня 2018 року о 08:15 годині ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 здійснював рух на автошляху М-03 та на 537 км був зупинений працівниками патрульної поліції, якими пояснено про допущення порушення п. 9.8 ПДР України, а саме не увімкнено ближнє світло фар, та за цим фактом складено постанову по справі про адміністративне правопорушення та притягнуто за відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладанням стягнення в виді штрафу в розмірі 425 гривень. На вимогу ОСОБА_1 про надання доказів інкримінованого правопорушення, - інспектором не продемонстровано відеозапис, на якому знято рух транспортного засобу позивача ОСОБА_3 пояснення позивача не враховано, та за відсутності допустимих доказів, всупереч фактичним обставинам, з порушенням вимог ст. ст. 251, 251, 278-280 КУпАП, - інспектором винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовано не в автоматичного режимі серія НК № 436309.

Сторони у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Відповідач інспектор батальйону 1 роти 6 взводу 1 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2, представник третьої особи Управління патрульної поліції в Харківській області належним чином повідомлені, у судове засідання не зявилися, правовим подачі відзиву / пояснень на позовну заяву відповідно до ст. ст. 162, 175 КАС України не скористалися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд розглядає справу в порядку за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, надавши юридичну оцінку правам та обовязкам сторін - приходить до наступних висновків.

Предметом позову є постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серійний номер НК № 436309 від 20.12.2018 року за ознаками ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно оскаржуваної постанови (копія наявна в матеріалах справи) інспектором батальйону 1 роти 6 взводу 1 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2 встановлено, що 20 грудня 2018 року о 08:15 годині ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки АН 67 33 ЕВ не ввімкнув фари в режимі ближнього світла за межами міста, чим порушив п. 9.8 ПДР України, дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 122 КУпАП та притягнуто до відповідальності з накладанням стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень (а.с. 12).

Згідно змісту позовної заяви ОСОБА_1 в обґрунтовування вимог неправомірності дій інспектора ДПП щодо складання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та підстав для скасування зазначає, зокрема:

- відсутність належних доказів допущення порушення п. 9.8 ПДР України (позивача притягнуто до відповідальності без надання відомостей щодо здійснення фото- відео-фіксації правопорушення; до матеріалів не долучено відеозапис з нагрудної камери);

- відсутність обєктивної сторони складу інкримінованого правопорушення (користування зовнішніми освітлювальними приладами регулюється розділом 19 ПДР України, а користування попереджувальними сигналами - розділом 9 ПДР України. Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами виключно перед початком руху чи при зміні його напрямку, а тому позивач вважав, що відповідальність за не ввімкнення денних ходових вогнів або ближнього світла фар передбачена ст. 125 КУпАП, санкцією якої передбачена відповідальність виключно адміністративним стягнення у виді попередження);

- формальний розгляд справи, що мав однобічний обвинувальний ухил (оскаржувану постанову було винесено безпосередньо на місці, без будь-якої підготовки розгляду справи, без дослідження доказів, допиту свідків, з ігноруванням права на захист після заявленого позивачем клопотання про необхідність скористатися юридичною допомогою);

- не зясовано всіх обставин справи, не враховано, що характер правопорушення (не є тяжким, не призвело до негативних наслідків) дозволяв працівнику поліції відповідно до ст. 22 КУпАП звільнити від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Доводи позивача ОСОБА_1 суд оцінює як частково обґрунтовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийнятті вони у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993р. № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306 (далі - ПДР).

Згідно з п. 1.1. ПДР України вони, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п. 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно приписів ч. 2 ст. 122 КУпАП особа підлягає адміністративній відповідальності за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Відповідно до абз. 2 п. 9.8 ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Суд вважає безпідставними покликання позивача на те, що ближнє світло фар або денні ходові вогні є попереджувальними сигналами з посиланням на п. 9.1 ПДР України з огляду на наступне.

Згідно п. 9.1 ПДР України попереджувальними сигналами є: а) сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою; б) звукові сигнали; в) перемикання світла фар; г) увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби; ґ) увімкнення аварійної сигналізації, сигналів гальмування, ліхтаря заднього ходу, розпізнавального знака автопоїзда; д) увімкнення проблискового маячка оранжевого кольору. Перелік попереджувальних сигналів у розумінні Правил дорожнього руху є вичерпним.

При цьому, на переконання суду в розумінні положень абз. 1 п. 9.8 ПДР України увімкнення ближнього світла фар у світлу пору доби є попереджувальними сигналами тільки під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається: у колоні; на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; на великовагових, великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; на транспортному засобі, що буксирує; у тунелях. Інших випадків віднесення ближнього світла фар у світлу пору доби до попереджувальних сигналів не передбачено.

Абзацом 2 пункту 9.8 ПДР України визначено, що з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

Розділом 19 ПДР України передбачено умови користування зовнішніми світловими приладами. Згідно з п. 19.1 ПДР у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, на всіх механічних транспортних засобах повинні бути ввімкнені - фари ближнього (дальнього) світла. Таким чином, ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом, та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР України передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про помилковість посилання позивача на те, що у межах спірних правовідносин увімкнені денні ходові вогні чи ближнє світло фар поза межами населених пунктів у період з 1 жовтня по 1 травня належать до попереджувальних сигналів, а недотримання таких вимог тягне відповідальність за ст. 125 КУпАП.

Відхиленню підлягають посилання позивача ОСОБА_1 і в частині порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Отже, суд не приймає до уваги доводи позовної заяви про порушення прав позивача при розгляді справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого розглядати таку справу.

При розгляді справи суд також зазначає про помилковість позиції позивача щодо застосування до спірних відносин ст. 22 КУпАП, положенням якої передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. Суд звертає увагу на те, що за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП встановлено штраф, який підлягає застосуванню до правопорушника у разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Приписи п. 4 ч. 3 ст. 286 КАС України надають суду право змінювати захід стягнення, однак звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення на підставі статті 22 КУпАП може лише орган (посадова особа), уповноважений вирішувати таку справу.

По суті інших доводів позивача, - суд реагує наступним. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення «Проніна проти України»). Інші доводи ОСОБА_1 (крім зазначених) не дають підстави вказати на їх суттєвість в розгляді справи.

За переконанням суду, єдиним суттєвим обґрунтуванням, яке має бути враховано при перевірці правомірності винесення поліцейським постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення є відсутність достатності доказів, які вказують про скоєння ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. До таких даних можуть належати пояснення свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Так, в постанові, що оскаржується не зазначено жодні посилання на будь-які матеріали (фото-, відео-зйомки, покази свідків тощо) на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Не надано доказів, на основі яких було встановлено наявність адміністративного правопорушення і винність ОСОБА_1 у вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, - і безпосередньо суду, хоча про порушення справи відповідач інспектор батальйону 1 роти 6 взводу 1 Управління патрульної поліції в Харківський області, третя особа Управління патрульної поліції в Харківській області обізнані належним чином

Згідно ст. 77 КАС України, відповідно до яких обов'язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Оскільки, відповідачем інспектором батальйону 1 роти 6 взводу 1 Управління патрульної поліції в Харківський області, третьою особою Управлінням патрульної поліції в Харківській області двічі проігнорувано виклик в судове засідання, не підтверджено обставин, викладених в постанові доказами, які було враховано як достатні для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, а позивач не визнав факту скоєння ним правопорушення, - суд вважає, що постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, складена неналежним чином, без врахування всіх обставин справи та підлягає скасуванню.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення субєкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 9, ч. 2 ст. 122, 258, 268, 276 КУпАП України, керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 244-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК № 436309, винесену 20.12.2018 року інспектором батальйону 1 роти 6 взводу 1 Управління патрульної поліції в Харківській області ОСОБА_2 у відношенні ОСОБА_1 за ознаками ч. 2 ст. 122 КУпАП

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя: