Справа № 811/1272/18
Суддя: А.В. Сагун
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Кропивницький Справа № 811/1272/18

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сагуна А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 25009, до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, вул. Велика Перспективна, 55, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 02.01.2018р., винесене Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2 від 02.01.2018р., винесене Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області;

- визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 02.01.2018р., винесену Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області;

- визнати протиправним та скасувати рішення № НОМЕР_3 від 02.01.2018р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, винесене Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що з рішеннями, якими йому донараховані податкові зобов'язання, не погоджується, вважає, що їх прийнято контролюючим органом не у порядок та не у спосіб, визначений законом, без достатніх на те правових підстав, а тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Позивач вважає, що рішення, якими йому донараховані податкові зобов'язання, прийнято контролюючим органом не у порядок та не у спосіб, визначений законом, без достатніх на те правових підстав.

Так позивач наголошує на тому, що в акті перевірки відповідачем зазначено лише необґрунтовані узагальнені висновки, які здійснені не зрозуміло на яких підставах, а обґрунтовані пояснення з посиланням на первинні бухгалтерські документи в акті відсутні.

Відтак, на думку позивача, висновки відповідача викладені в акті перевірки про завищення ним витрат є помилковими та необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 2.3.2.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 14.03.2013 р. №395, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

- чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та ^ інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення;

- у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової службі така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Таким чиним, позивач стверджує, що в порушення зазначених вимог, податковий орган прийшов до висновків про завищення витрат не зрозуміло з яких саме підстав на підставі яких документів, оскільки акт перевірки посилань на будь-які первинні документи не містить, як і не має взагалі обґрунтованих висновків щодо цього (а.с.3-6).

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву відповідно до змісту якого, позов ним не визнається у повному обсязі, оскільки вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, а відтак заявлений позов задоволенню не підлягає в повному обсязі (а.с.92-94).

Представник Головного управлінням ДФС у Кіровоградській області наголошує, що перевіркою правильності визначення витрат позивача, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходу, встановлено їх завищення за 2014 рік на 97776,84 грн., за 2015 рік на 75313,99 грн., за 2016 рік на 107918,16 грн. (а.с.92-94). А згідно наданих на перевірку банківських виписок по розрахунковим рахункам, податкових, видаткових накладних, довідок про залишки ТМЦ, книги обліку доходів і витрат, встановлено завищення витрат за рахунок включення до складу витрат, придбання ТМЦ, які не реалізовані, чим порушено вимоги ст.138 (в редакції Податкового кодексу України 2014 року), пункт 177.4 статті 177 Податкового кодексу України (а.с.92-94).

Так, представник відповідача вказує, що оскільки виручкою фізичної особи-підприємця вважається дохід, отриманий у грошовій та негрошовій формі, то датою при формуванні загального оподатковуваного доходу є дата фактичного надходження коштів на банківський рахунок (у касу) або отримання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) ним товарів. До складу витрат включаються тільки витрати, які пов'язані з отриманням доходу та підтвердженні відповідними первинними документами (а.с.92-94).

Відтак, з огляду на викладене, представник відповідача вказує, що податковий орган дійшов правильного висновку, стосовно того, що перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу позивача за період з 01.01.2014 по 31.12.2016 роки встановлено його заниження на загальну суму 281008,99 грн., в тому числі за 2014 рік на 97776,84 грн., за 2015 рік на 75313,99 грн., за 2016 рік на 107918,16 грн. (а.с.92-94).

Так, на думку відповідача, перевіркою проведено остаточний розрахунок суми податку на доходи фізичних осіб з підприємницької діяльності за перевіряємий період, що підлягає сплаті до бюджету, ФОП ОСОБА_1 та встановлено заниження суми податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності за перевіряємий період на загальну суму 45388,89 грн., в т.ч. за 2014 рік на суму 14666,53 грн., за 2015 рік на суму 11297,09 грн. та за 2016 рік на суму 19425,27 грн. (а.с.92-94).

Водночас, у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що ФОП ОСОБА_1, також порушено вимоги пункту 161 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України у частині заниженням суми військового збору на загальну суму 2748,48 грн. (а.с.92-94).

З огляду на викладене представник відповідача вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога прийняті податковим органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені діючим законодавством, а відтак заявлений позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 27.04.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №П/811/1272/18 та вирішено, що справа розглядатиметься суддею Сагуном А.В. одноособово за правилами загального позовного провадження (а.с.1).

За клопотанням представника позивача по справі призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту ОСОБА_2 (свідоцтво №1180 від 05 грудня 2007 року; місцезнаходження: АДРЕСА_2), а провадження у справі зупинено (а.с.119-120) .

За результатами експертизи надано висновок №8/1 від 20.12.2018 року (а.с.149-166).

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 року провадження у справі поновлено, у звязку з тим, що обставини, на підставі яких було зупинене провадження у справі відпали (а.с.167).

30.01.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.177).

Сторонами подано клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні (а.с.200, 201), доводи викладенні в заявах по суті підтримали в повному обсязі.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які належним чином повідомлялись про дату, час і місце розгляду заяви, у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч. 4 ст. 229 КАС України, та відображено у відповідному протоколі судового засідання (а.с.202).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований у Кіровоградській міській раді 11.03.2008 року, номер державної реєстрації 2 013191 (а.с.184-185).

На податковому обліку в Кропивницькій ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області перебуває з 11.03.2008 року (а.с.184-185, 186).

Місцезнаходженням ФОП ОСОБА_1, відповідно до реєстраційних документів, є 25009, АДРЕСА_3 (а.с.184-185).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом встановлено, що основним видом діяльності позивача є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (а.с.184-185).

В період з 23 жовтня 2017 року по 03 листопада 2017 року посадовими особами ГУ ДФС у Кіровоградській області проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, дотримання законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., за результатами якої складено акт від 15.11.2017 року №452/11-28-13-03/НОМЕР_4, висновками якого, зокрема, є порушення, на думку відповідача:

- підпункту 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) в частині заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 45388,89грн., в тому числі за 2014 рік на суму 14666,53 грн., за 2015 рік на 11297,09 грн., за 2016 рік на 19425,27 грн.;

- підпункту 1.1 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) в частині заниження суми податкового зобов'язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 2748,48 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 1129,71 грн., за 2016 рік на суму 1618,77 грн.;

- частини 2 пункту 1 статті 7 Закону №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) в частині заниження суми податкового зобов'язання по єдиного внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 83804,52 грн., в тому числі за 2014 рік на суму 33928,56 грн., за 2015 рік на 26133,95 грн., за 2016 рік на 23742,00 грн. (а.с.9-54).

У звязку з виявленими порушеннями відповідачем прийнято оскаржувані рішення та вимога (а.с.60-63).

Судом встановлено, що позивач, вважаючи вказані рішення й вимогу відповідача протиправними, 12.02.2018 р. оскаржив їх в адміністративному порядку до ДФС України (а.с.3 зворотній бік). В своїх скаргах позивач просив дані рішення відповідача скасувати.

За результатами розгляду ДФС України скарги позивача відповідачем винесено рішення, яким оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимогу та рішення відповідача залишено без змін, а скарги позивача без змін (а.с.97-99, 100-101).

В подальшому, не погоджуючись із прийнятими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_1 від 02 січня 2018 року, позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 45388,89 грн. основного платежу та 22694,45 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.60).

В ході перевірки відповідач дійшов висновку про заниження позивачем податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 45388,89грн., в тому числі за 2014 рік на суму 14666,53 грн., за 2015 рік на 11297,09 грн., за 2016 рік на 19425,27 грн.

Відповідно пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до складу витрат І доходу суми податку на додану вартість» що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Відповідно пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) фізичні особи - підприємці зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат та маги підтверджуючи документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходив і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Форма та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затверджено наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 та зареєстрованого в Мін'юсті України від 01.10.2013 р. №1686/24218.

Експерт в ході виконання експертного дослідження вказав на те, що ФОП ОСОБА_1 в контролюючому органі зареєстровано Книгу обліку доходів та витрат за №665/1 від 17.06.2011 року, але на дослідження книга обліку доходів та витрат не надана.

Пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) регламентовано, що до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1 витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат;

177.4.2 витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових, відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь- яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов'язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов'язкове страхування життя або здоров'я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3 суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

177.4.1 інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 -177.4.3 цього пуншу, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково - касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Наказом ДФС України від 16.09.2013 р. №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», який зареєстровано в Мін'юсті України 01.10.2013 р. за №1686/24218, затверджено Порядок заповнення Книги обліку доходів і витрат (далі Порядок №481).

Частиною 6 пункту 6 Порядку №481 визначено, що у графі 6 «Сума витрат, пов'язаних з придбанням товарів (робіт, послуг)» відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов'язані з отриманням доходу за підсумками дня.

Отже згідно вищезазначених норм закону для встановлення собівартості реалізованих товарів досліджуються декларації про майновий стан та доходи за 2014, 2015 та 2016 роки з додатками, роздруківки витрат (собівартість реалізованих товарів) за 2014, 2015 та за 2016 роки (за рік), залишки товарів (товарні залишки) станом на 01.01.2014, 01.01.2015 та 01.01.2016 років.

Судом встановлено, що позивачем до контролюючого органу подано податкові декларації про майновий стан і доходи за 2014, 2015 та 2016 року (а.с.73-84).

Дослідивши декларації про майновий стан і доходи ОСОБА_1 за 2014, 2015 та за 2016 роки встановлено, що ОСОБА_1 включив до декларацій до витрат до графи «вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» суми витрат в розмірі: за 2014 рік - 891075,60 грн. (додаток №5) (а.с.75), за 2015 рік - 2350271,71 грн. (додаток №4) (а.с.79) та за 2016 рік - 3023023,59 грн. (додаток №2) (а.с.82)

Експерт в ході виконання експертного дослідження дослідив роздруківки витрат, які в подальшому включалися (декларувалися) ФОП ОСОБА_1 до декларацій про майновий стан і доходи за 2014, за 2015 та за 2016 роки до граф « 4» Додатку №5, 4 та 2 відповідно (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції) встановлено, що загальний розмір витрат становить: за 2014 рік - 891075,60 грн., за 2015 рік - 2350271,71 грн. та за 2016 рік - 3023023,59 грн. (а.с.157)

Співставивши загальні суми витрат за 2014, 2015 та за 2016 роки з роздруківок витрат за 2014,2015 та за 2016 роки з даними зазначеними у графах « 4» Додатку №5, 4 та 2 відповідно (вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції) декларацій про майновий стан і доходи за 2014, 2015 та за 2016 роки, експерт зазначає, що розбіжностей не встановлено (а.с.157 - 157 зворотний бік).

Згідно експертного висновку №8/1 від 20.12.2018 року судом встановлено, що на дослідження були надані дані щодо залишків товарів (товарні залишки), інвентаризаційні описи, накази на проведення інвентаризації, проведеним дослідженням яких встановлено, що залишки товару вказані в асортименті в кількості (вказані ціни придбання товарів) та на загальну суму станом на 01.01.2014 р. на загальну суму 287568,70 грн., станом на 01.01.2015 р. на загальну суму 226911,38 грн., станом на 01.01.2016 р. на загальну суму 485035,39 грн. та станом на 01.01.2017 р. на загальну суму 69421,08 грн. (а.с.157 зворотний бік).

Експерт в ході виконання експертного дослідження зазначив, що вказані ціни залишків товарів вибірково співставлялися з цінами вказаними в накладних на придбання товарів за відповідний період, та внаслідок вищевказаного співставлення розбіжностей не встановлено (а.с.157 зворотний бік).

Проведеним дослідженням вищезазначених документів та згідно норм чинного законодавства розраховуються витрати за 2014, 2015 та 2016 роки, а саме собівартість реалізованої продукції (товарів) за 2014, 2015 та 2016 роки, яка повинна була включатися до граф « 4» Додатку 5, 4 та 1 відповідно (вартість придбаних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції - собівартість реалізованої продукції (товарів)) до декларацій про майновий стан і доходи відповідно за 2014, 2015 та за 2016 роки:

2014 рік (вартість придбаних цінностей, що реалізовані-собівартість реалізованої продукції (товарів) = залишок на початок року + придбано товарів за рік - залишок на кінець року = 287568,70 грн. + 830418,28 грн. 226911,38 грн. = 891075,60 грн.

2015 рік (вартість придбаних цінностей, що реалізовані-собівартість реалізованої продукції (товарів) = залишок на початок року + придбано товарів за рік - залишок на кінець року = 226911,38 грн. + 2608395,72 грн. - 485035,39 грн. = 2350271,71 грн.

2016 рік (вартість придбаних цінностей, що реалізовані-собівартість реалізованої продукції (товарів) = залишок на початок року + придбано товарів за рік - залишок на кінець року = 485035,39 грн. + 2607409,28 грн. - 69421,08 грн. = 3023023,59 грн.

Експерт надав свій висновок про те, що дослідивши роздруківки витрат, які в подальшому включалися (декларувалися) ФОП ОСОБА_1 до декларацій про майновий стан і доходи за 2014, 2015 та за 2016 роки встановив, що загальний розмір витрат становить: за 2014, 2015 та 2016 роки включені загальні суми витрат в розмірі: за 2014 рік - 988977,98 грн., за 2015 рік - 2768711,18 грн. та за 2016 рік - 3381333,92 грн., в тому числі за 2014 рік - 988977,98 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції - 891075,60 грн., на з/плату - 17495,52 грн. та інші - 80406,86 грн.), за 2015 рік - 2768711,18 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції - 2350271,71 грн., на з/плату -18923,16 грн. та інші -399516,31 грн.) та за 2016 рік - 3381333,92 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей що використані у виробництві продукції - 3023023,59 грн., на з/плату -17796,29 грн. та інші - 340514,04 грн.) (а.с.158).

Дослідивши первинні документи, надані на дослідження на підтвердження витрат методом документальної перевірки способом арифметичного підрахунку, а саме: виписки банків по банківським рахункам; податкові та видаткові накладні; трудові договори укладені з найманими працівниками; відомості нарахування та виплати заробітної плати; акти; інші документи повязані з господарською діяльністю, що підтверджують задекларовані показники, експертом встановлено, що загальний розмір витрат становить: за 2014, 2015 та 2016 роки включені загальні суми витрат в розмірі: за 2014 рік - 988977,98 грн., за 2015 рік - 2768711,18 грн. та за 2016 рік - 3381333,92 грн., в тому числі за 2014 рік - 988977,98 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції - 891075,60 грн., на з/плату - 17495,52 грн. та інші - 80406,86 грн.), за 2015 рік - 2768711,18 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції - 2350271,71 грн. на з/плату - 18923,16 грн. та інші - 399516,31 грн.) та за 2016 рік - 3381333,92 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей що використані у виробництві продукції - 3023023,59 грн., на з/плату - 17796,29 грн. та інші - 340514,04 грн.) (а.с.158 зворотний бік).

У висновку №8/1 від 20.12.2018 року експертом вказано, що співставивши загальні суми витрат за 2014, 2015 та за 2016 роки з первинних документів наданих на дослідження на підтвердження витрат з даними зазначеними у роздруківках витрат за 2014, 2015 та за 2016 роки розбіжностей не встановлено. Також розбіжностей не встановлено співставивши загальні суми витрат за 2014, 2015 та за 2016 роки з роздруківок витрат за 2014,2015 та за 2016 роки з даними зазначеними у деклараціях про майновий стан і доходи за 2014, 2015 та за 2016 роки (а.с.158 зворотний бік).

Отже, з огляду на викладене судом встановлено, а проведеним дослідженням підтверджено наступне.

До податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2014, 2015 та 2016 роки включені загальні суми витрат в розмірі за 2014, 2015 та 2016 роки включені загальні суми витрат в розмірі за 2014 рік - 988977,98 грн., за 2015 рік - 2768711,18 грн. та за 2016 рік - 3381333,92 грн., в тому числі за 2014 рік 988977,98 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей що використані у виробництві продукції - 891075,60 грн., на з/плату - 17495,52 грн. та інші - 80406,86 грн.), за 2015 рік - 2768711,18 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції - 2350271,71 грн., на з/плату - 18923,16 грн. та інші - 399516,31 грн..) та за 2016 рік - 3381333,92 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей, що використані у виробництві продукції - 3023023,59 грн., на з/плату - 17796,29 грн. та інші -340514,04 грн.).

До роздруківок витрат за 2014, 2015 та 2016 (за рік) віднесені загальні суми витрат, а саме: за 2014, 2015 та 2016 роки включені загальні суми витрат в розмірі: за 2014 рік - 988977,98 грн., за 2015 рік - 2768711,18 грн. та за 2016 рік - 3381333,92 грн., в тому числі за 2014 рік - 988977,98 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей що використані у виробництві продукції - 891075,60 грн., на з/плату - 17495,52 грн. та інші - 80406,86 грн.), за 2015 рік 2768711,18 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей що використані у виробництві продукції - 2350271,71 грн., на з/плату -18923,16 грн. та інші - 399516,31 грн.) та за 2016 рік - 3381333,92 грн. (в тому числі товарів, що реалізовані, товарно-матеріальних цінностей що використані у виробництві продукції - 3023023,59 грн., на з/плату - 17796,29 грн. та інші - 340514,04 грн.).

Експерт в ході виконання експертного дослідження зазначив, що за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., відображених у додатках №5, 4 та 2 відповідно «розрахунок податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб» до декларацій про доходи за 2014, 2015 та за 2016 роки за ФОП ОСОБА_1 не встановлено не завищення й не заниження задекларованих витрат за 2014 рік, 2015 рік та за 2016 рік (а.с.159).

Згідно з вимогами п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-ІV (зі змінами та доповненнями) об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи.

Таким чином, згідно норм чинного законодавства та на підставі вищевикладеного, проведеним дослідженням правильності визначення оподатковуваного доходу за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року, відображеного в деклараціях про доходи, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході дослідження судовим експертом не встановлено заниження суми оподатковуваного доходу за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року та як наслідок не встановлено заниження суми податку на доходи з фізичних осіб (а.с.159-159 зворотний бік) (таблиці № 2, 3 у висновку №8/1 від 20.12.2018 року).

З огляду на викладене судом вбачається, що ФОП ОСОБА_1 дотримано вимоги законодавства в частині нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб в розмірі: за 2014 рік - 2373,01 грн., за 2015 рік - 7140,20 грн., за 2016 рік - 25318,55 грн.

Згідно пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-ІV (зі змінами та доповненнями), витрати операційної діяльності/включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-ІV (зі змінами та доповненнями) зазначено що витрати, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті.

Згідно п.138.8 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-ІV (зі змінами та доповненнями), собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці (в пп.138.8.2 п.138.8 ст.138 Податкового кодексу зазначено, що до складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат).

На підставі вищевикладеного судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не завищено витрати за 2014-2016 роки, а саме: вартість придбаних товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2014-2014 роки, як наслідок не занижено чистий оподаткований дохід за 2014-2016 роки та у відповідності до вимог пп.138.1.1 п.138.1, п.138.8 ст.138, п.177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-ІV (зі змінами та доповненнями) та як наслідок згідно п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України від 02.12.2010 за №2755-ІV (зі змінами та доповненнями) не занижено податок з доходів фізичних осіб за 2014-2016 роки.

Таким чином вбачається, що документально зазначений в акті планової виїзної перевірки Головного управління ДФС у Кіровоградській області №452/11-28-13-03/НОМЕР_4 від 15.11.2017 р. висновок про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 45388,89 грн., в т.ч. за 2014 рік - на суму 14666,53 грн., за 2015 рік - на 11297,09 грн., за 2016 рік - на 19425,27 грн. не підтверджується.

З огляду на те, що податковим органом не доведено порушення позивачем норм чинного законодавства щодо заниження податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 45388,89 грн., в тому числі за 2014 рік на суму 14666,53 грн., за 2015 рік на 11297,09 грн., за 2016 рік на 19425,27 грн., тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в цій частині підлягають задоволенню.

Визначення штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання передбачено п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України. При цьому слід звернути увагу, що оскільки за результатами дослідження документально не підтвердилось заниження податкового зобов'язання, застосування штрафних санкцій є також необґрунтованим.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 02.01.2018 р., винесене Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області та яким збільшено суму грошового зобовязання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 45388,89 грн. й застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 22694,45 грн. підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Також податковим повідомленням-рішенням № НОМЕР_2 від 02 січня 2018 року, позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 2748,48 грн. основного платежу та 687,12 грн. штрафних (фінансових) санкцій (а.с.61).

В ході перевірки відповідач дійшов висновку про заниження позивачем суми податкового зобов'язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 2748,48 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 1129,71 грн., за 2016 рік на суму 1618,77 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року перебував на загальній системі оподаткування та був платником військового збору.

Відповідно підпункту 1,1 пункту 161 підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 є платником військового збору з підприємницької діяльності.

Об'єктом оподаткування військовим збором фізичної особи-підприємця є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (пункт 177.2 статті 177 Кодексу).

Як вже встановлено судом, проведеним дослідженням в частині встановлення об'єкту оподаткування не встановлено заниження обєкту оподаткування, а саме річного чистого оподатковуваного доходу, а отже ФОП ОСОБА_1 дотримано вимоги пп.1.1 пункту ст. 161 підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України від 02.12.2010 року за №2755-VI (зі змінами та доповненнями), а саме щодо нарахування та сплати військового збору в розмірі: за 2015 рік - 714, 02 грн., за 2016 рік - 2109,88 грн. (а.с.161) (таблиця №4 у висновку №8/1 від 20.12.2018 року).

Відтак, судом вбачається, що документально зазначений в акті планової виїзної перевірки Головного управління ДФС у Кіровоградській області №452/11-28-13-03/НОМЕР_4 від 15.11.2017 р. висновок про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 податкового зобов'язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 2748,48 грн., в т.ч. за 2015 рік - на суму 1129,71 грн., за 2016 рік-на 1618,77 грн. не підтверджується.

За таких обставин, а також враховуючи те, що податковим органом не доведено порушення позивачем норм чинного законодавства щодо податкового зобов'язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 2748,48 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 1129,71 грн., за 2016 рік на суму 1618,77 грн., тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому слід звернути увагу, що оскільки за результатами дослідження документально не підтвердилось заниження податкового зобов'язання по даному видку податку, застосування штрафних санкцій є також необґрунтованим.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 02.01.2018 р., винесене Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області та яким збільшено суму грошового зобовязання з військового збору в розмірі 2748,48 грн. й застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 687,12 грн. підлягає визнанню протиправним та скасуванню в повному обсязі.

Крім того, Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області винесено вимогу №Ф- від 02 січня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 83804,51 грн. (а.с.62).

В ході перевірки відповідач дійшов висновку про заниження позивачем суми податкового зобов'язання по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 83804,52 грн., в тому числі за 2014 рік на суму 33928,56 грн., за 2015 рік на 26133,95 грн., за 2016 рік на 23742,00 грн.

Відповідно до вимог абз.4 п.1 ст.4 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі Закону № 2464-VІ) платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці.

Згідно вимог абз.1 п.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці в тому числі фізичні особи-підприємці, зокрема ті які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору.

Відповідно до вимог абз.1 та 4 п.2 ст.6 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом.

Судом вбачається, що експертом в ході виконання експертного дослідження встановлено, що ФОП ОСОБА_1 звіти про суми нарахованого єдиного внеску за період з 01.01.2014 року по 31.12.2016 року до Кіровоградської ОДПІ ГУ ДФС у Кіровоградській області подано своєчасно (а.с.161-161 зворотний бік).

Відповідно до вимог п.2 частини 1 ст.7 Закону № 2464-VI (із змінами та доповненнями), базою для нарахування єдиного внеску для фізичних осіб підприємців (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), є отриманий дохід, від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суми доходу, що розподіляється між членами сімї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно вимог частини 3 ст.7 Закону № 2464-VI (із змінами та доповненнями), нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до п.4 частини 4 ст. 1 Закону № 2464-VI (із змінами та доповненнями), максимальна величина бази нарахування єдиного внеску-максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Згідно з вимогами п.2 ст. 6 Закону № 2464-VI та п. 2 розділу ІІІ Наказу Міністерства Фінансів України «Про затвердження Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування » від 14.04.2015 року № 435 (із змінами та доповненнями), який зареєстровано в Мін'юсті України 23 квітня 2015 року за № 460/26905 ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до фіскальних органів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом.

Звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI (із змінами та доповненнями), базою для нарахування єдиного внеску для фізичних осіб - підприємців (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), є отриманий дохід від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суми доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно п.4 ч.4 ст.1 Закону № 2464-VI (із змінами та доповненнями), максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи, що дорівнює сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Відповідно до зазначеної форми, розрахунок проводиться помісячно на доходу, з урахуванням максимальної величини.

Згідно Закону України від 16 січня 2014 року № 719-VII «Про Державний бюджет України по 2014 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2014 року становить 1218 грн.

Законом України від 28 грудня 2014 року №80-VIII «Про Державний бюджет України па 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2015 року становить 1218,00 грн. з 01.09.2015 1378,00 грн.

Згідно Закону України від 25.12.2015 року №928- VIII «Про державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум працездатних осіб з 01.01.2016 року становить 1378,00 грн. з 01.05.2016 року становить 1450,00 грн., з 01.12.2016 року становить 1600,00 грн.

Як вже встановлено судом, проведеним дослідженням в частині встановлення об'єкту оподаткування не підтверджено заниження обєкту оподаткування, а саме: річного чистого оподатковуваного доходу, а отже ФОП ОСОБА_1 не занижено базу нарахування єдиного внеску за 2014, 2015 та 2016 роки (а.с.162 зворотний бік).

Експерт надав свій висновок про те, що дослідженням правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% та 22%, встановлено дотримання позивачем вимог п.2 ст. 6, п. 2 частини 1 ст. 7 Закону №2464-VI (із змінами та доповненнями) (вказані дані відображені в таблиці №5 висновку експерта) (а.с.162 зворотний бік - 163).

Отже проведеним дослідженням, згідно норм чинного законодавства та на підставі вищевикладеного встановлено, що ФОП ОСОБА_1 дотримано вимоги законодавства в частині донарахування та сплати ЄСВ в розмірі за 2014 рік - 5489,55 грн., за 2015 рік - 16517,65 грн. та за 2016 рік - 30944,89 грн. (а.с.163).

Відтак, судом вбачається, що документально зазначений в акті планової виїзної перевірки Головного управління ДФС у Кіровоградській області №452/11-28-13-03/НОМЕР_4 від 15.11.2017 р. висновок про заниження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 зобов'язання по єдиному внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 83804,52 грн., в т.ч. за 2014 рік - на 33928,56 грн., за 2015 рік - на суму 26133,95 грн., за 2016 рік - на 23742,00 грн. не підтверджується.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що винесена Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області вимога №Ф- від 02 січня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 83804,51 грн. є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в ході перевірки відповідач дійшов висновку про заниження позивачем суми податкового зобов'язання по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 83804,52 грн., натомість як податкова вимога винесена на суму 83804,51 грн.

Також, Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області винесено рішення № від 02 січня 2018 року про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 17779,56 грн. у звязку з тим, що йому донараховано 83804,51 грн. боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за результатами перевірки (а.с.63).

З огляду на те, що податковим органом не доведено порушення позивачем норм чинного законодавства щодо заниження ним суми податкового зобов'язання по єдиному внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 83804,51 грн., в тому числі за 2014 рік на суму 33928,56 грн., за 2015 рік на 26133,95 грн., за 2016 рік на 23742,00 грн., а податкова вимога №Ф- від 02 січня 2018 року про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 83804,51 грн. визнана судом протиправною та скасована, тому застосування штрафних санкцій є необґрунтованим.

Таким чином рішення № від 02.01.2018 р., винесене Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області про застосування до позивача штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 17779,56 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення чи вчинення дії.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст.108 КАС України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

З огляду на те, що дослідженням й аналізом суду, а також проведеною експертизою, висновки викладені в акті перевірки, не підтвердились, а відповідач не довів обставин, які б свідчили про порушення позивачем норм чинного законодавства, у суду відсутні підстави для відмови у задоволенні позову.

При зверненні до суду з даним адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1731,03 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на викладене, на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1731,03 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Відповідно до ч.5 ст.137 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено 28638,80 грн. за проведення судово-економічної експертизи.

З огляду на викладене, з урахуванням ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають також стягненню судові витрати у розмірі 28638,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Отже загальна сума судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 30369,83 грн. (1731,03 грн. + 28638,80 грн.).

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 25009, РНОКПП НОМЕР_4) до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (вул. Велика Перспективна, буд.55, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25006, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02 січня 2018 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено грошове зобовязання з податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності в розмірі 45388,89 грн. основного платежу та 22694,45 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 02 січня 2018 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено грошове зобовязання з військового збору в розмірі 2748,48 грн. основного платежу та 687,12 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Визнати протиправною та скасувати вимоги №Ф- від 02 січня 2018 року, винесену Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в розмірі 83804,51 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 02 січня 2018 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 17779,56 грн.

Присудити на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4) судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області () у розмірі 30369,83 грн. (тридцять тисяч триста шістдесят девять грн. 83 коп.)

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-296 та пунктом 15.5 Перехідних положень цього Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_3