Справа № 160/8973/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

14 березня 2019 року Справа № 160/8973/18

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без розгляду по справі №160/8973/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд: - визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Тернівський відділ обслуговування громадян від 07.05.2018 року за №Б6103-18 про відмову зарахувати до пільгового стажу роботу за період з 03 по 05 червня 2018 року та відмови в призначенні пільгової пенсії по ст. 114 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з підстав необхідного стажу роботи; - прийняти рішення по підтвердженню пільгового стажу роботи машиністом електровозу на підземних роботах шахти П-1 в/о "Кривбасруда" за період з 03 червня по 05 червня 1991 року та зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вирішити питання про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення із заявою до УПФ (24/03/2015р).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року адміністративний позов залишено без руху.

Від позивача на виконання ухвали суду від 30.11.2018 року надійшла заява про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від відповідача на адресу суду надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду. В обґрунтування поданої заяви представник зазначає, що з наявних письмових документів, вбачається, що заяву про призначення пенсії відповідно до статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудову книжку, пільгові та архівні довідки ОСОБА_1 надав до управління Пенсійного фонду України в Тернівському районі м. Кривого Рогу 24 березня 2016 року зареєстрована за №1176. За результатами розгляду документів управлінням Пенсійного фонду України в Тернівському районі м. Кривого Рогу було встановлено, що позивач не має права на пенсію відповідно до статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується протоколом 1176 від 05.05.2016 року. Надавши заяву про призначення пенсії від 24.03.2016 року позивач безперешкодно міг дізнатися про прийняте рішення органом Пенсійного фонду. Отже, будь - які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутись до суду у визначені законом строки, з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Крім того, у грудні 2015 році документи які надав позивач для визначення та підтвердження пільгового стажу за періоди з 03.06.1991 по 05.06.1991 та 24.05.1993 по 13.07.1997 відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було направлено на розгляд Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України. Комісією 03 грудня 2015 року було прийнято рішення щодо підтвердження періодів роботи з 24.05.1993 по 13.07.1997 року, для зарахування до пільгового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Станом на 2016 рік і на теперішній час рішення Комісії від 03 грудня 2015 року №12 та протокол 1176 від 05.05.2016 року позивачем не оскаржено. У квітні 2018 року позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою щодо підтвердження пільгового стажу, тим самим підтверджуючи, ще вже був поінформований про відмову в призначенні пенсій на пільгових умовах ще у 2016 році. Враховуючи зазначене і той факт, що час звернення до суду з адміністративним позовом - січень 2019 року, відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Разом з тим, процесуальний закон обмежує право звернення до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванню учасників судового процесу. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Щодо застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно повязано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Тобто практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Для вирішення питання про застосування строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно встановити початок його перебігу.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом 21.11.2018 року.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що із заявою про перерахунок пенсії позивач звернувся 24 березня 2016 року. За результатами розгляду документів управлінням Пенсійного фонду України в Тернівському районі м. Кривого Рогу було встановлено, що позивач не має права на пенсію відповідно до статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що підтверджується протоколом 1176 від 05.05.2016 року. У грудні 2015 році документи які надав позивач для визначення та підтвердження пільгового стажу за періоди з 03.06.1991 по 05.06.1991 та 24.05.1993 по 13.07.1997 відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» було направлено на розгляд Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України. Комісією 03 грудня 2015 року було прийнято рішення щодо підтвердження періодів роботи з 24.05.1993 по 13.07.1997 року, для зарахування до пільгового стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Станом на 2016 рік і на теперішній час рішення Комісії від 03 грудня 2015 року №12 та протокол 1176 від 05.05.2016 року позивачем не оскаржено. У квітні 2018 року позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою щодо підтвердження пільгового стажу, тим самим підтверджуючи, ще вже був поінформований про відмову в призначенні пенсій на пільгових умовах у 2016 році.

Зі змісту оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.05.2018 року за №Б6103-18 вбачається, що Тернівський відділ обслуговування громадян не в повноваженнях змінювати рішення Комісії при Головному управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про підтвердження періодів роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. За умови надання позивачем документів, які містять інформацію про нарахування заробітної плати за період роботи з 03.06.1991 по 05.06.1991, за можливе стане повернутися до вирішення питання щодо підтвердження пільгового стажу роботи.

З поданої ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області копії заяви без номеру вбачається надання в якості додатків копію трудової книжки та рішення комісії від 03.12.2015 року.

У звязку із чим можна зробити висновок, що позивачем не надано заяву з відповідними доказами на підтвердження трудового стажу.

Як зазначає позивач всі необхідні матеріали знаходяться в справі комісії з питань підтвердження стажу роботи від 03 грудня 2015 року.

Однак суд зазначає, що на підставі матеріалів Комісією прийнято відповідне рішення, яке позивачем не оскаржувалося.

Крім того, у позовній заяві позивач зазначає, що строк звернення пропущено з поважних причин. Особисто такого рішення він не отримував. Як стало відомо його отримала колишня дружина позивача і про це його не сповістила. Позивач в квітні 2018 року знайшов його в книжках. Проте доказів вищевказаного ОСОБА_1 ані з позовом ані з заявою про поновлення строку не надано.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позивач разом із заявою не надав жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, підстав неможливості своєчасного звернення до суду з зазначеними вимогами у встановлений КАС України строк не зазначив.

За наведених обставин суд вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з цим позовом без поважних причин, тому адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без розгляду по справі №160/8973/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 КАС України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали складено та підписано 14.03.2019 року.

Суддя ОСОБА_2