Справа № 120/99/19-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

12 березня 2019 р. Справа № 120/99/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницькій області, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 01.10.2018 року № 16, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

- зобов'язати Жмеринське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати період роботи з 22.04.1996 року по 01.04.2001 року на посаді старшого оглядача вагонів магістральних залізниць та період роботи з 02.04.2001 року по 10.11.2002 року на посаді старшого оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць до пільгового стажу, який дає право на пенсію за вислугою років;

- зобов'язати Жмеринське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію згідно статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 26.09.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом №16 від 01.10.2018 року Жмеринське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повідомило позивача про те, що йому відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки у позивача відсутній спеціальний стаж роботи - 12 років і 6 місяців.

У листі зазначається, що згідно відмови визначено, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 загальний стаж роботи склав 38 років 07 місяців 29 днів, з них пільгового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років 10 років 07 місяців та 11 днів. Періоди роботи з 22.04.1996 по 01.04.2001 р. на посаді старшого оглядача вагонів магістральних залізниць, а також період роботи з 02.04.2001 по 10.11.2002 на посади старшого оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць до пільгового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років не зарахований, оскільки дана професія не передбачена постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992 року.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13 лютого 2019 року представник відповідача подав відзив, в якому зазначив, що в призначенні пенсії за вислугу років позивачу було відмовлено у зв'язку з недостатністю необхідного пільгового стажу роботи. Крім того, посада «оглядача вагонів магістральних залізниць, зайнятих на пунктах технічного обслуговування вагонів» внесена до Списку, оскільки ці працівники безпосередньо забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, тоді як посади «старшого оглядача вагонів та старшого оглядача - ремонтника магістральних залізниць, зайнятих на пунктах технічного обслуговування вагонів» до Списку не внесенні, оскільки відносяться до керівних.

Тому, вважає, що у діях Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницькій області відсутня будь - яка протиправність. Та за таких обставин у задоволенні позову просить відмовити.

Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову виходячи з наступного.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, за час своєї трудової діяльності виконував роботи, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення у відповідності ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Листом № 16 від 01.10.2018 року Жмеринське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області повідомило позивача про те, що йому відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки у позивача відсутній спеціальний стаж роботи - 12 років і 6 місяців.

На переконання позивача такі дії відповідача є протиправними, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п'ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Дана норма Закону кореспондується також з положенням пунктів 1, 2, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, де зокрема передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка; за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно п.3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

ОСОБА_1 у період з 22.04.1996 року по 01.04.2001 року працював на посаді старшого оглядача вагонів магістральних залізниць та з 02.04.2001 року по 10.11.2002 року на посаді старшого оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць, підтвердженням чого є записи у трудовій книжці позивача.

Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12.10.1992 року затверджений Список професій та посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах.

В тексті Списку передбачені посади «оглядача вагонів магістральних залізниць, зайнятих на пунктах технічного обслуговування вагонів» та «оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць, зайнятих на пунктах технічного обслуговування вагонів».

Згідно з пунктом 3 роз'яснення Міністерства соціального забезпечення України від 18.11.1992 року №25 "Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років", відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають зазначені в ній категорії працівників згідно з затвердженими Кабінетом Міністрів України переліками і списками. Якщо в ці переліки і списки включені професії та посади під загальною назвою, то правом на пенсію за вислугу років користуються працівники всіх найменувань по цих професіях та посадах, тобто старші, головні, провідні, а також помічники.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що посади «старшого оглядача вагонів та старшого оглядача - ремонтника магістральних залізниць, зайнятих на пунктах технічного обслуговування вагонів» відноситься до професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах.

Отже, періоди роботи з 22.04.1996 року по 01.04.2001 року на посаді старшого оглядача вагонів магістральних залізниць та період роботи з 02.04.2001 року по 10.11.2002 року на посаді старшого оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць підлягають зарахуванню позивачу до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, як це передбачено пунктом "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини та пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей

З огляду на вимоги Конвенції та практику Європейського суду з прав людини ("Спорронг та Льонрот проти Швеції") до правовідносин щодо отримання пенсії слід застосовувати засади юридичної визначеності, зокрема в частині права особи на розумні очікування "мирного володіння майном".

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. У разі якщо при відстрочці часу призначення пенсії за віком не здійснюється підвищення розміру пенсії за неповний місяць страхового стажу, пенсія, обчислена відповідно до статті 29 цього Закону, призначається з дня, що настає за останнім днем повного місяця відстрочки часу виходу на пенсію, який враховано до страхового стажу;

2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності;

3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача призначити пенсію за віком на пільгових умовах, з дня, коли ОСОБА_1 звернувся за цією пенсією, а саме: з 26.09.2018 року.

При цьому, оцінюючи вимоги в частині виплати пенсії, то така задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Право на захист - це суб'єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Стосовно вимоги позивача про стягнення витрат на правничу правову допомогу, з урахуванням клопотання про стягнення з відповідача витрат на послуги з правової (правничої) допомоги 08.02.2019 року за вхідним № 7757/19, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частиною 1 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст. 134 КАС України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 134 КАС України).

Таким чином за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17 .

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача, разом із клопотанням про стягнення з відповідача витрат на послуги з правової (правничої) допомоги надано: договір про надання правової (правничої) допомоги від 09.01.2019 року, меморіальний ордер №@2PL346438 від 01.02.2019, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ВН №000393, ордер серія ВН №094304.

З огляду на вказані обставини, суд вважає, що позивачем підтверджено витрати на професійну правничу допомогу. (див. постанова Сьомого ААС справа №0240/2406/18-а, від 24.01.2019).

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, при вирішені цього спору, суд, відповідно до частин першої-другої статті 6 КАС України, керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 01.10.2018 року № 16, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пільгової пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";

Зобов'язати Жмеринське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати період роботи з 22.04.1996 року по 01.04.2001 року на посаді старшого оглядача вагонів магістральних залізниць та період роботи з 02.04.2001 року по 10.11.2002 року на посаді старшого оглядача-ремонтника вагонів магістральних залізниць до пільгового стажу, який дає право на пенсію за вислугою років;

Зобов'язати Жмеринське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію згідно статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 26.09.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) 2305,20 грн. (дві тисячі триста п'ять гривень 20 коп.) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Асмолова, 1, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100, ).

Стягнути на користь ОСОБА_1 800 грн. (вісімсот гривень) витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області (вул. Асмолова, 1, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: (12.03.2019)

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна Суддя

Секретар