Справа № 499/4/19
Суддя: Погорєлов І. В.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/4/19
Провадження № 2-а/499/2/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"06" березня 2019 р. смт. Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Погорєлова І.В., за участю секретаря судового засідання Дібрової О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Іванівка Іванівського району Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №100378 від 21.12.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Іванівського районного суду надійшов вищевказаний адміністративний позов, в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №100378 від 21.12.2018 року.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 23.10.2018 працівниками Державної служби України в Одеській області, на думку позивача, був незаконно складені матеріали стосовно того, що вищезазначений автомобіль не мав протоколу перевірки та адаптації тахографу, оскільки він здійснював послуги з перевезення вантажу.

В подальшому отримав поштою постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 100378 від 21.12.2018 року у розмірі 1700 грн., в яких зазначено про порушення вимог ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме не оформлено протокол перевірки та адаптації тахографа.

Позивач вважає постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав: ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містить такої умови як наявність протоколу перевірки адаптації тахографа; він не здійснює підприємницьку діяльність, а вказані автомобілі використовував для особистих потреб.

У судове засідання позивач не зявився, проте надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що під час проведення рейдової перевірки був зупинений транспортний засіб, які належать позивачу, який здійснював перевезення вантажу. За наслідками перевірки складений акт про проведення перевірки вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень автомобільним транспортом, а саме надання послуг з перевезення вантажу без оформлення протоколів про перевірку та адаптації тахографа до транспортного засобу, чим порушено статтю 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач був запрошений для розгляду справ про порушення законодавства про автомобільний транспорт до Управління 21.12.2018 року, однак не зявився, підтвердження наявності вищевказаного протоколу не надав. За таких підстав представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено належними доказами наступні обставини.

23.10.2018 року відповідачем складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №084095, що підтверджується копією акту..

В актах зазначено, що під час перевірки виявлено порушення вимог ст.46 ЗУ «Про автомобільний транспорт» відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

21.12.2018 року відповідачем складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №100378, які направлені на адресу позивача, що підтверджується копією постанови.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III) автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно абзацу 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, однією з підстав відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» є надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких встановлений статтями 39, 48 вказаного Закону.

За правилами абзаців другого, третього та десятого пункту 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок) під час проведення рейдової перевірки Укртрансінспекція перевіряється виключно:

- наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону №2344-ІІІ;

- додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів;

- виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що під час проведення комплексної перевірки суб'єкта господарювання перевіряється виключно:

наявність: - визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом;

- договору про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності; договорів на охорону автобусів під час відстою в кінцевих пунктах міжміських і міжнародних маршрутів, забезпечення водіїв місцем для відпочинку;

- матеріально-технічної бази для здійснення технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, контролю за їх технічним станом, проведення щозмінного медичного огляду водіїв. У разі відсутності власної бази та спеціалістів перевіряється наявність договорів на технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів та на проведення щозмінного медичного огляду водіїв;

- тахографів - контрольних пристроїв для показу чи реєстрації в автоматичному або напівавтоматичному режимі інформації про рух транспортних засобів та періоди роботи водіїв, ведення щоденних реєстраційних листків режиму праці та відпочинку водіїв на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення;

- документації на автостанціях і автовокзалах про присвоєння їм відповідної класності, затвердженої Державтоінспекцією схеми руху транспорту та пішоходів на їх територіях, засобів візуального і гучномовного інформування пасажирів.

Відповідно до пункту 6.1 Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку від 7 червня 2010 року №340 (далі - Положення №340) автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно з пунктом 6.3 Положення до набрання чинності пунктом 6.1 цього розділу водій, який керує ТЗ, що зазначений у пункті 6.1 цього розділу та не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Крім того, відповідно до пункту 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту і зв'язку від 24 червня 2010 року №385 (далі - Інструкція) водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363 затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила) визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Пунктом 1 Правил визначені наступні поняття:

вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення;

вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку;

договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язки та відповідальність сторін щодо їх додержання;

перевізник - фізична або юридична особа - суб'єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами;

товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу;

товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи;

транспортна послуга - перевезення вантажів та комплекс допоміжних операцій, що пов'язані з доставкою вантажів автомобільним транспортом.

Зі змісту Правил вбачається, що дані правила визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів Замовників під час виконання договорів про перевезення вантажу.

Під час судового засідання встановлено та підтверджено належними доказами, що ОСОБА_1 використовував автомобіль НОМЕР_1 в особистих потребах, а не надання транспортних послуг, що підтверджується свідоцтвом про сплату єдиного податку та товарно-транспортною накладною та довідкою з сільської ради, з яких вбачається що позиває є фізичною особою підприємцем, здійснює вирощування зернових культур та перевозив їх до м. Южне у власних потребах.

Відповідачем під час проведення перевірки не виявлено будь-яких доказів, які б спростували твердження позивача. Не надано таких доказів і у судовому засіданні.

Таким чином судом встановлено, що позивач не є перевізником у розумінні Правил.

Отже, враховуючи наявність у відповідача підстав для здійснення перевірки у водія документів та відсутність в діях останнього факту вчинення правопорушення через здійснення вантажних перевезень без протоколу перевірки та адаптації тахографа, відповідачем протиправно застосовано до позивача стягнення у вигляді адміністративно-господарського штрафу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, адміністративний позов належить задовольнити частково.

Питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Одеській області про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №100378 від 21.12.2018 року - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 100378 від 21.12.2018 року, прийняту Управлінням Державної служби України з безпеки на транспорті в Одеській області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складено 13.03.2019 року.

СуддяОСОБА_2