Справа № 400/556/19
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 р. № 400/556/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Западнюк К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:ОСОБА_1, АДРЕСА_2
до відповідачів:Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, вул. Адміральська, 27/1, м. Миколаїв, 54001 Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, вул. Лягіна, 2, м. Миколаїв, 54001
про:скасування постанови від 30.01.2019 № 56101084 та зобов'язання вчинити певні дії,

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, що містив вимоги:

скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 30.01.2019 по ВП №56101084 про закінчення виконавчого провадження;

зобов'язати відповідачів відновити виконавче провадження в порядку статті 41 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Відповідачами у позові ОСОБА_1 визначив відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі - Відділ або відповідач 1) та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі - Управління або відповідач 2).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у державного виконавця не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження.

У відзиві представник відповідачів вказала на те, що державний виконавець діяв на підставі норм Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон № 1404) та з урахуванням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 у справі № 400/2875/18.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав, представник відповідачів просила у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення позивача і представника відповідачів, суд

В С Т А Н О В И В:

Постановою від 20.11.2017 у справі № 487/5465/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання незаконною бездіяльності, зобов'язання здійснити перерахунок і виплату пенсії та стягнення суми недоотриманої пенсії (надалі - Постанова суду) Заводський районний суд м. Миколаєва зобов'язав Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - Фонд) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2016 як пенсіонеру органів внутрішніх справ, згідно із Законом України від 23.12.2015 № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статями 51, 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції». Постанова суду набрала законної сили 27.02.2018 (дата розгляду справи в Одеському апеляційному адміністративному суді), та 19.03.2018 Заводський районний суд м. Миколаєва видав відповідний виконавчий лист (надалі - Виконавчий лист, арк. спр. 22).

Постановою суду Фонд був також зобов'язаний в місячний строк з дня набрання нею законної сили подати суду звіт про її виконання.

02.03.2018 позивач подав до Фонду заяву, в якій просив: забезпечити виконання в повному обсязі Постанови суду; надати детальну інформацію щодо здійсненого перерахунку пенсії з 01.01.2016; проінформувати про дату виплати заборгованості (арк. спр. 44).

06.03.2018 Фонд, на підставі Постанови суду, здійснив перерахунок пенсії позивача (арк. спр. 51) та листом від 06.03.2018 № 1322/03 (арк. спр. 50) повідомив ОСОБА_1 про те, що виплату різниці між отриманою пенсією та донарахованою за Постановою суду за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 буде забезпечено в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (надалі - Постанова № 103).

14.03.2018 листом № 1039-А-07, що за змістом відповідає листу від 06.03.2018 № 1322/03, Фонд відповів на заяву ОСОБА_1 від 02.03.2018 (арк спр. 45).

30.03.2018 позивач подав начальнику Відділу заяву про відкриття виконавчого провадження з виконання Виконавчого листа (арк. спр. 42).

04.04.2018 головний державний виконавець Відділу Носова Олеся Геннадіївна винесла постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56101084 (арк. спр. 47).

Листом від 13.04.2018 № 2736/08 (арк. спр. 48-49) Фонд повідомив державного виконавця про виконання Постанови суду.

В ухвалі від 16.04.2018 у справі № 487/5465/17 (арк. спр. 52-53) Заводський районний суд м. Миколаєва, за результатами розгляду звіту Фонду про виконання Постанови суду, вказав, що «… відповідачем Головним управлінням ПФУ України в Миколаївській області рішення суду від 20.11.2017 року в частині виплати перерахованої пенсії не виконано …», та встановив ПФУ новий строк для подання звіту - десять днів з дня набрання ухвалою законної сили.

06.11.2018 головний державний виконавець Відділу Кшевінська Ірина Миколаївна винесла постанову ВП № 56101084 про накладення на Фонд штрафу в сумі 5 100 грн. за невиконання Постанови суду (арк. спр. 54-55).

Цю постанову ПФУ оскаржило до суду, і рішенням від 17.12.2018 у справі № 400/2875/18 Миколаївський окружний суд її скасував. У рішенні, зокрема, зазначено, що «… оскільки в рішенні суду не визначений шлях одноразової виплати певної суми та рішення суду носить виключно зобов'язальний характер, з урахуванням прийнятої Постанови № 103, а також з урахуванням того, що стягувачу вже було частково сплачена різниця перерахунку, суд приходить висновку, що рішення суду зобов'язального характеру виконано ГУ ПФУ в повному обсязі, про що повідомлено ДВС листом від 13.04.2018 року. А відтак, у відповідача не було жодних підстав виносити постанову про накладення штрафу … ГУ ПФУ 06.03.2018 року виконано рішення суду в добровільному порядку, а саме в той спосіб, який визначено постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2017 року у справі № 487/5465/17. При цьому суд звертає увагу, що даним рішенням суду не присуджено до стягнення суми пенсії, а саме зобов'язано здійснити її перерахунок та виплату, що і було вчинено позивачем …».

Постановою від 30.01.2019 (надалі - Постанова, арк. спр. 60) головний державний виконавець Відділу Кшевінська Ірина Миколаївна, з посиланням на пункт 9 частини першої статті 39 Закону № 1404, закінчила виконавче провадження ВП № 56101084.

Вказаною нормою передбачено, що підставою для закінчення виконавчого провадження є фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною третьою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом, а, згідно з частиною першою статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Як вказано у статті 1 Закону № 1404, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону № 1404 встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а пунктом 1 частини другої цієї ж статті визначено, що виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Входячи з цього, дії Відділу мали бути спрямовані на примусове виконання Постанови суду, тобто, на проведення Фондом перерахунку та виплати.

Відповідно до наявного в матеріалах виконавчого провадження листа Фонду від 06.03.2018 № 1322/08, боржник у виконавчому провадженні Рішення суду виконав частково, а саме здійснив перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 Доказів виплати відповідних сум матеріали виконавчого провадження не містять.

Суд зауважив, що за відсутності ухвали про відстрочення (розстрочення), зміни чи встановлення способу і порядку виконання Постанови суду, Відділ не мав права відступити від змісту Виконавчого листа.

У тому випадку, якщо у державного виконавця виникли сумніви щодо того, яким чином мала виконуватися Постанова суду, він міг скористатися наданим йому частиною першою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону № 1404 правом звернення до суду із заявою про роз'яснення судового рішення.

Обставини справи свідчать про те, що у державного виконавця не було законних підстав для закінчення виконавчого провадження, тому позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування Постанови суд визнав такими, що підлягають задоволенню.

Суд встановив, що підставою для висновку про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з Виконавчим листом, як вказано у Постанові, стало рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 у справі № 400/2875/18.

З цього приводу суд зазначив таке.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 у справі № 400/2875/18 не був встановлений факт проведення Фондом виплати ОСОБА_1 суми 37 056,69 грн. (вказаної у листі Фонду від 06.03.2018 № 1322/03).

На думку суду, у вказаному рішенні суд надав правову оцінку певному факту, а саме відповідності дій Фонду вимогам Постанови № 103, і така правова оцінка, в силу частини сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, не є обов'язковою для суду.

Стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідачів поновити виконавче провадження суд зазначив таке.

Наслідки скасування судом постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження врегульовані статтею 41 Закону № 1404, відповідно до якої у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

З урахування цього, суд визнав, що вимоги ОСОБА_1 про зобов'язання відповідачів поновити виконавче провадження є передчасними.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 77, 241-246, 250, 255, 268-271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. Адміральська, 27/1, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код юридичної особи 34889877), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (вул. Лягіна, 2, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 34889877), задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати винесену 30.01.2019 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_3 постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56101084.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна