Справа № 826/2926/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2926/18 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року, що прийняте у місті Києві, у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання Спецкиївбуд" до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати та скасувати наказ №51-Л від 08.11.2017 Державної архітектурно-будівельної інспекції України про анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності пов'язаної із створенням об'єктів інфраструктури серії №АД №072372, виданої Товариству з обмеженою відповідальністю " Виробниче об'єднання Спецкиївбуд".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуваний наказ є правомірним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27.07.2017 ТОВ "Виробниче об'єднання Спецкиївбуд" отримало ліцензію серії АД №072372 на здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури.

Наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 19.09.2017 №1462 затверджено план перевірок додержання суб'єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми та значними наслідками, на IV квартал 2017 року.

Позивач 27.09.2017 отримав повідомлення про проведення планової перевірки щодо дотримання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми та значними наслідками. Строк проведення перевірки з 13.10.2017 по 20.10.2017.

Відповідачем 10.10.2017 підготовлено направлення на проведення з 13.10.2017 по 20.10.2017 перевірки посадових осіб: головного інспектора відділу по роботі з ліцензіатами Усатенко О.О. та головного державного відділу по роботі з ліцензіатами Домащенка В.М. на перевірку, які 20.10.2017 прибули на проведення перевірки, однак ТОВ "Виробниче об'єднання Спецкиївбуд" не було надано документів для проведення перевірки у зв'язку з чим, за результатами перевірки посадовими особами було складено акт, в якому в розділі: «Опис виявлених порушень» зазначено, що підприємством не надано документів у визначений для перевірки термін, чим порушено вимоги абз. ч. 1 ст. 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V), що виявилося у наданні документів, зразків продукції, пояснень в обсязі, який він вважає необхідним, довідок, відомостей, матеріалів з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

У зв'язку з цим, 20.10.2017 відповідачем складено акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування та зазначено, що на підставі ч. 2 ст. 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-VIII (далі - Закон № 222-VIII) цей акт є підставою для анулювання ліцензії.

Позивач 23.10.2017 звернувся до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві із скаргою на незаконні дії інспекторів при проведенні перевірки. У вказаній скарзі, позивач зазначив, що письмову вимогу від посадових осіб про надання документів не отримував. Враховуючи те, що керівник товариства у день проведення перевірки перебував на лікарняному, а документи знаходяться у його розпорядженні, представник товариства не мав можливості надати на усуну вимогу запитувані документи.

Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві листом №10/26-30/2411/08 від 24.11.2017 відмовив у задоволенні вищевказаної скарги та зазначив, що посадові особи діяли на підставі та в межах закону.

Також листом від 20.11.2017 №10/26-33/2011/08 позивача повідомлено про те, що наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 08.11.2017 №51-Л анульовано ліцензію (серії АД №072372).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивачу не вручалася письмова вимога посадових осіб органу ліцензування про надання документів, інформації щодо предмету перевірки або письмовий запит посадової особи або комісії про надання інформації в установлений строк, то у даному випадку відсутня відмова ліцензіата у проведенні перевірки у розумінні п. 8 ч. 2 ст. 16 Закону № 222-VIII або недопущення до проведення перевірки у розумінніпункту 13 Порядку проведення спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування планових та позапланових перевірок додержання органами ліцензування вимог законодавства у сфері ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 182 (далі - Порядок).

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Частиною сьомою статті 19 Закону № 222-VIII передбачено, що контроль за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов здійснюють у межах своїх повноважень органи ліцензування шляхом проведення планових і позапланових перевірок відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною першою статті 7 Закону № 877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Як зазначалося, наказом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві від 19.09.2017 №1462 затверджено план перевірок додержання суб'єктами господарювання ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми та значними наслідками, на IV квартал 2017 року, до якого було включено позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону № 877-V органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб'єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Повідомлення повинно містити: дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу; найменування юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; найменування органу державного нагляду (контролю).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв'язку або вручається особисто під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб'єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі.

Згідно частини 12 статті 19 Закону № 222-VIII з метою забезпечення ліцензіатом присутності керівника, його заступника або іншої уповноваженої особи під час проведення органом ліцензування планової перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов, орган ліцензування вживає вичерпних заходів попереднього інформування (не менш як за десять робочих днів) ліцензіата про дату та місце проведення планової перевірки, зокрема за допомогою засобів поштового, телефонного, факсимільного та/або електронного поштового зв'язку.

Таким чином, про проведення планового заходу орган ліцензування має надіслати повідомлення про проведення такого заходу за допомогою засобів поштового, телефонного, факсимільного та/або електронного поштового зв'язку, яке суб'єкт господарювання має отримати не менш як за десять робочих днів до дня початку перевірки.

Як зазначалося, позивач 27.09.2017 отримав повідомлення про проведення з 13.10.2017 по 20.10.2017 планової перевірки щодо дотримання Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з будівництва об'єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів із середніми та значними наслідками.

Відповідно до статті 11 Закону № 877-V суб'єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов'язаний: допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю) за умови дотримання ними порядку здійснення державного нагляду (контролю), передбаченого цим Законом; <…> надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

Згідно частини першої статті 8 Закону № 877-V орган державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, під час здійснення державного нагляду (контролю) має право: <…> відбирати зразки продукції, призначати експертизу, одержувати пояснення, довідки, документи, матеріали, відомості з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), у випадках та порядку, визначених законом <…>.

Отже, праву органу державного нагляду (контролю) на одержання документів з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю) кореспондує обов'язок суб'єкта господарювання надавати такі документи в обсязі, який він вважає необхідним.

Згідно частини шостої статті 7 Закону № 877-V органи за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб'єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

Відповідно до частини першої, пункту 8 частини другої статті 16 № 222-VIII анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії.

Підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії є: <…> 8) акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування. Відмовою ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування вважається недопуск уповноважених посадових осіб органу ліцензування до здійснення перевірки додержання ліцензіатом вимог відповідних ліцензійних умов за відсутності передбачених для цього законом підстав (зокрема, ненадання документів, інформації щодо предмета перевірки на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування, відмова в доступі посадових осіб органу ліцензування до місць провадження діяльності, що підлягає ліцензуванню, об'єктів, що використовуються ліцензіатом при провадженні діяльності, що підлягає ліцензуванню, або відсутність протягом першого дня перевірки за місцезнаходженням ліцензіата особи, уповноваженої представляти інтереси ліцензіата на час проведення перевірки) <…>.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що акт про відмову ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування може бути підставою для прийняття рішення про анулювання ліцензії зокрема у тому випадку, якщо у цьому зафіксовано ненадання ліцензіатом на письмову вимогу посадових осіб органу ліцензування документів та інформації щодо предмета перевірки.

Тобто, у випадку прийняття органом ліцензування рішення про анулювання ліцензії з посиланням на те, що має місце відмова ліцензіата у проведенні перевірки, яка полягає у ненаданні документів чи інформації, обов'язково має бути з'ясовано, чи надавалась органом ліцензування відповідна письмова вимога.

Як вбачається з акту про відмову позивача у проведенні позапланової перевірки, його акт складено з підстав ненадання документів у визначений для перевірки термін. При цьому, з акту перевірки вбачається, що така перевірка була проведена і уповноважені перевіряючі відповідача були допущені до проведення перевірки.

Отже, підставою для висновку органу ліцензування щодо відмови позивача у проведенні позапланової перевірки є твердження, що позивач не надав певні документи.

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відповідач звертався до позивача з письмовою вимогою про надання відповідних документів.

При цьому, направлення позивачу повідомлення про початок планового заходу не є письмовою вимогою про надання документів. Таке наявне в матеріалах справи повідомлення містить виключно відповідну інформацію згідно частини четвертої статті 5 Закону № 877-V та не включає у себе будь-яких вимог щодо надання документів чи інформації.

Отже, оскільки відповідач не звертався до позивача з письмовою вимогою про надання відповідних документів, суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах відсутній факт відмови ліцензіата у проведенні перевірки органом ліцензування, а відтак, оскаржуваний у справі наказ відповідача, прийнятий за відсутності передбачених Законом підстав, тобто, є незаконним та підлягає скасуванню.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2018 року по справі №820/6083/17.

Відповідно до частини п'ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 11.03.2019.