Справа № 360/3210/18
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №360/3210/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

Міронової Г.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя Шембелян В.С.) від 11 грудня 2018 року у справі №360/3210/18 (дата складання повного тексту рішення 17 грудня 2018 року) за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про скасування постанови та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання противоправною та скасування постанови №1215/5942/5942/27 від 04.04.2017 "Про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_3"; зобов'язання нарахувати щомісячні страхові виплати за період з 01.04.2017 року по 11.04.2018року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено, визнано противоправною та скасовано постанову №1215/5942/5942/27 від 04.04.2017 "Про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_3"; зобов'язано нарахувати щомісячні страхові виплати за період з 01.03.2017 року по 11.04.2018 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначив, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин положення статей 1218, 1219, 1227 Цивільного кодексу України. Відповідач вважає, що право на звернення до органів Фонду соціального страхування України за поновленням виплати страхових коштів, включаючи їх нарахування, належало особисто потерпілому ОСОБА_3 та згідно положень ст.1219 Цивільного кодексу України не може входити до складу спадщини.

Позивачем на адресу Першого апеляційного адміністративного суду надіслано заяву в якій просить розгляд адміністративної справи проводити за його відсутністю та за відсутністю його представника.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що потерпілий ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 за даними Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду перебував на обліку з 01.09.2001 року, мав зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 11.10.1993 року, за висновком МСЕК від 01.12.2005 року серія 2-20 АБ №000373 йому встановлена стійка втрата професійної працездатності 25%, безстроково.

Потерпілий ОСОБА_3 перебував на обліку та отримував у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Кремінському районі Луганської області щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа з 01 грудня 2014 року по 31 березня 2017 року, що підтверджується копією особової справи.

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 915002655 від 09.12.2014 року ОСОБА_3 фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1.

В матеріалах справи є численні власноручні заяви ОСОБА_3 на адресу відповідача про продовження страхових виплат: від 22.12.2014 року, від 14.01.2015 року, від 19.03.2015 року, від 13.07.2015 року, від 11.01.2016 року, від 20.07.2016 року, в яких він зазначав адресу свого фактичного проживання: АДРЕСА_1, на підставі яких відповідачем неодноразово приймалися рішення про продовження та збільшення розміру раніше призначених страхових виплат.

Згідно з постановою від 28.07.2016 року № 1215/5942/ 5942/25 відповідачем прийняте рішення про продовження виплат щомісячних грошових сум в розмірі 1338,56 грн виплати проводити з 01 липня 2016 року безстроково.

Відповідно до постанови від 23.03.2017 року № 1215/5942/ 5942/26 відповідачем прийняте рішення про призначення потерпілому ОСОБА_3 перерахованої щомісячної грошової суми в розмірі 1654,46 грн, виплати проводити з 01 березня 2017 року безстроково.

Постановою від 04.04.2017 року № 1215/5942/ 5942/27 потерпілому ОСОБА_3 припинено з 01.04.2017р. виплату щомісячної грошової суми в розмірі 1654,46 грн на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, викладеного у протоколі засідання комісії №37 від 28.03.2017 з посиланням на вимоги ст.46 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Згідно довідки від 01.11.2018р. № 02/01-1924, наданої Кремінським відділенням управління, станом на 01.11.2018р. заборгованість по невиплаченим страховим коштам потерпілому ОСОБА_3 у відділенні відсутня. Виплати припинені з 01.04.2017р. на підставі протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 28.03.2018 № 37 у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає.

ІНФОРМАЦІЯ_2 потерпілий ОСОБА_3 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_2.

Позивач, як син померлого, 31.05.2018р. звернувся до Кремінського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області із заявою про виплату неотриманих за життя його батьком ОСОБА_5 страхових виплат, як члену сім'ї померлого відповідно до частини 10 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Листом від 05.06.2018 року № 02/01-888 Кремінське відділення на звернення від 31.05.2018 року позивача повідомило, зокрема, що сума страхових виплат за період з 01.04.2017 року по 11.04.2018 року не була нарахована на момент смерті потерпілого, в розумінні статті 1227 Цивільного кодексу України спадкодавцю не належала, а тому не може передаватись членам сім'ї чи входити до складу спадщини.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Частиною 10 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІУ визначено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

У відповідності до вимог статей 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Статтею 1227 Цивільного кодексу України також передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв'язку з його смертю.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі №522/19647/17

Як вбачається з матеріалів справи, спірною постановою від 04.04.2017 року № 1215/5942/ 5942/27 потерпілому ОСОБА_3 припинено виплату щомісячної страхової виплати з 01.04.2017р.

Доказів оскарження наведеної постанови безпосередньо потерпілим ОСОБА_3 сторонами не надано. Тобто, спір стосовно припинення виплати щомісячної страхової виплати не було вирішено, а тому право на отримання цих сум померлий не набув.

Оскільки сума страхових виплат за період з 01.04.2017р. не була нарахована на момент смерті потерпілого, то в розумінні статті 1227 Цивільного кодексу України не може належати спадкодавцю, а тому не може передаватись членам сім'ї чи входити до складу спадщини.

У відповідності до вимог статей 1218, 1219 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права.

Поняття особистого немайнового права визначено статтею 269 Цивільного кодексу України, за приписами якої особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Згідно вимог частини 1 статті 270 Цивільного кодексу України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

За приписами частини 2 та 3 цієї статті цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним.

Частиною 1 статті 272 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники.

Суд апеляційної інстанції вважає, що постанова від 04.04.2017 року № 1215/5942/ 5942/27 про припинення потерпілому ОСОБА_3 виплати щомісячної страхової виплати з 01.04.2017р. є актом індивідуальної дії, оскільки стосується прав та інтересів безпосередньо особи, до якої прийнято рішення про припинення виплат.

Наведена постанова ніяким чином не порушує права, свободи або законні інтереси позивача, а тому судом першої інстанції помилково задоволено позов.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені позову.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі №360/3210/18 - задовольнити.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у справі №360/3210/18 - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання противоправною та скасування постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області №1215/5942/5942/27 від 04.04.2017 "Про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_3"; зобов'язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області нарахувати ОСОБА_3 щомісячні страхові виплати за період з 01.04.2017 року по 11.04.2018 року - відмовити.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 13 березня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова