Справа № 826/12113/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 березня 2019 року № 826/12113/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Катющенка В.П., суддів: Кармазіна О.А., Скочок Т.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до проКабінету Міністрів України визнання незаконною та такою, що не відповідає нормам Конституції України пункт 2 постанови від 11.02.2016 № 77

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, у якому просить суд:

- «визнати незаконною та такою, що не відповідає нормам Конституції України, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 77 від 11 лютого 2016 року «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17липня 2003 р. № 1078 і від 9 грудня 2015 р. № 1013»;

- встановити, що постанова Кабінету Міністрів України № 77 від 11 лютого 2016 року «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17липня 2003 р. № 1078 і від 9 грудня 2015 р. № 1013» набирає законної сили 11 лютого 2016 року, з часу, як опублікована: Урядовий кур'єр офіційне видання від 24.02.2016 Офіційний вісник України».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вказаний пункт постанови не відповідає Конституції України та Указу Президента України від 10.06.1997 № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності».

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на ту обставину, що постанова Кабінету Міністрів України № 77 від 11 лютого 2016 року «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17липня 2003 р. № 1078 і від 9 грудня 2015 р. № 1013» набрала законної сили з дня її опублікування, а зазначення в останній про застосування її з 01.12.2015 та 01.01.2016 не суперечить вимогам законодавства.

Ухвалою суду від 09.08.2016 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено попереднє судове засідання.

Згідно до ухвали суду від 24.11.2016 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідно до ухвали суду від 04.12.2017 адміністративну справу № 826/12113/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено до судового розгляду колегією у складі трьох суддів у судове засідання.

Позивач явку представника в судові засідання не забезпечив, в матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи у письмовому провадженні.

Представник відповідача у судових засіданнях проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Зважаючи на подання заяви про письмове провадження представником відповідача, суд на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України продовжив розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

11.02.2016 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 77 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078 і від 9 грудня 2015 р. N 1013».

Відповідно до пункту 1 наведеної Постанови внесено до постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (Офіційний вісник України, 2003 р., N 29, ст. 1471; 2006 р., N 20, ст. 1484; 2007 р., N 52, ст. 2113; 2008 р., N 20, ст. 569; 2012 р., N 7, ст. 249, N 45, ст. 1759; 2014 р., N 14, ст. 426; 2015 р., N 73, ст. 2404) і від 9 грудня 2015 р. N 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" (Офіційний вісник України, 2015 р., N 100, ст. 3436) зміни, що додаються.

Пунктом 2 вказаної Постанови визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 р., крім пункту 1 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. N 1013 і від 17 липня 2003 р. N 1078, який застосовується з 1 січня 2016 року.

Вказана постанова набрала чинності 24.02.2016 після публікації в газеті «Урядовий кур'єр» (2016, 02, № 36).

Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи, наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 14.01.2016 № 34-о ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції у відставку за п. 65 пп. «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

26.01.2016, як вказано у позовній заяві, позивачу призначена пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за вислугу років на підставі документів, які надано останньому з місця служби - Головного управління ДФС у м. Києві.

Наведеною постановою, як зазначає позивач, порушено його права, що виразилося у зменшенні суми пенсійної виплати та намаганні з боку ГУ ДФС у м. Києві змусити позивача повернути раніше нараховані кошти, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та третьої статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Статтею 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем'єр-міністр України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» визначено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Згідно частини другої статті 49 наведеного Закону акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.06.1997 № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» установлено, що закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п'ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

Офіційними друкованими виданнями є: "Офіційний вісник України"; газета "Урядовий кур'єр".

Статтею 5 наведеного Указу Президента встановлено, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах. Акти Кабінету Міністрів України, які визначають права і обов'язки громадян, набирають чинності не раніше дня їх опублікування в офіційних друкованих виданнях.

Так, 24.12.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII, відповідно до пункту 21 якого у частину першу статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 15, ст. 111) внесено зміни: цифри "101" замінити цифрами "103".

Відповідно до частини 1 розділу ІІ Перехідні положення вказаного Закону цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року.

Пунктом 5 розділу ІІ Перехідні положення зазначеного Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом, зокрема: забезпечити прийняття нормативно-правових актів, передбачених цим Законом; привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Частиною другою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка була чинною станом на час звернення позивача до суду, було встановлено, що право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Відповідно і до частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діє з 15.12.2017, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 № 77 внесено зміни, зокрема, до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", а саме: в абзаці другому пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078, цифри "101" замінити цифрами "103".

Пунктом 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078, встановлено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Абзацом першим пункту 1-1 вказаного Порядку визначено, що підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно абзацу третього пункту 1-1 наведеного Порядку індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Таким чином, внесення постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 № 77 зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення", а саме: в абзаці другому пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078, цифри "101" замінити цифрами "103"та зазначення, що дана постанова застосовується з 01.01.2016, не стосується позивача, позаяк у будь-якому випадку підлягала застосуванню у випадку наявності підстав, лише у наступному місяці, тобто у лютому, у той час як позивач звільнений у січні 2016 року та у тому ж місяці йому призначена пенсія.

Крім того, такі зміни внесені саме на виконання Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2016.

Також, постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 № 77 внесено зміни, зокрема, до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. N 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів".

Так, у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. N 1013:

1) підпункт 2 доповнити абзацом такого змісту:

"додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 3 липня 2006 р. N 904 "Про умови оплати праці працівників Українського національного інформаційного агентства "Укрінформ" (Офіційний вісник України, 2006 р., N 27, ст. 1945; 2008 р., N 34, ст. 1140);";

2) підпункт 3 викласти в такій редакції:

"3) у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців (крім військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), розміри яких затверджено:

Розпорядженням Президента України від 8 січня 1992 р. N 22 "Про посадовий оклад Прем'єр-міністра України";

постановою Кабінету Міністрів України від 15 березня 1999 р. N 362 "Про умови оплати праці і матеріально-побутового забезпечення працівників регіональних служб державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті" (Офіційний вісник України, 1999 р., N 11, ст. 423; 2004 р., N 46, ст. 3040) (з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2008 р. N 34 "Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України" (Офіційний вісник України, 2008 р., N 10, ст. 240) та від 20 травня 2009 р. N 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" (Офіційний вісник України, 2009 р., N 37, ст. 1253);

постановою Кабінету Міністрів України від 12 березня 2003 р. N 323 "Про умови оплати праці керівних працівників Центру технічних засобів управління і телекомунікаційних систем Кабінету Міністрів України" - із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2006 р. N 831 (Офіційний вісник України, 2006 р., N 25, ст. 1816; 2007 р., N 66, ст. 2546) (з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2008 р. N 34 "Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України" та від 20 травня 2009 р. N 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету");

додатками 1 - 37, 43 1, 43 2, 48 - 55 до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 р. N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (Офіційний вісник України, 2006 р., N 10, ст. 632) (з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2008 р. N 34 "Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України" та від 20 травня 2009 р. N 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету");

постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2006 р. N 495 "Про умови оплати праці працівників секретаріату Національної тристоронньої соціально-економічної ради" (Офіційний вісник України, 2006 р., N 15, ст. 1104; 2012 р., N 65, ст. 2664) (з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2008 р. N 34 "Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України" та від 20 травня 2009 р. N 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету");

додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 3 липня 2006 р. N 904 "Про умови оплати праці працівників Українського національного інформаційного агентства "Укрінформ" (Офіційний вісник України, 2006 р., N 27, ст. 1945; 2007 р., N 71, ст. 2672) (з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2008 р. N 34 "Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України" та від 20 травня 2009 р. N 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету");

постановою Кабінету Міністрів України від 3 липня 2006 р. N 907 "Про умови оплати праці працівників державних органів контролю в насінництві та розсадництві, що належать до категорій посад державних службовців" (Офіційний вісник України, 2006 р., N 27, ст. 1948; 2007 р., N 64, ст. 2501) (з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2008 р. N 34 "Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України" та від 20 травня 2009 р. N 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету");

постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2006 р. N 1428 "Про умови оплати праці працівників Національної служби посередництва і примирення та її відділень" (Офіційний вісник України, 2006 р., N 42, ст. 2807; 2007 р., N 55, ст. 2214) (з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2008 р. N 34 "Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України" та від 20 травня 2009 р. N 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету");

постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2007 р. N 763 "Про умови оплати праці працівників Головної державної інспекції захисту рослин та державних інспекцій захисту рослин Автономної Республіки Крим, областей і районів, віднесених до категорій посад державних службовців" (Офіційний вісник України, 2007 р., N 39, ст. 1551, N 64, ст. 2500) (з урахуванням постанов Кабінету Міністрів України від 6 лютого 2008 р. N 34 "Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України" та від 20 травня 2009 р. N 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету");

постановою Кабінету Міністрів України від 1 грудня 2010 р. N 1085 "Про умови оплати праці працівників Координаційного центру забезпечення взаємодії з Кабінетом Міністрів України" (Офіційний вісник України, 2010 р., N 92, ст. 3261; 2015 р., N 80, ст. 2669);

постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 р. N 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (Офіційний вісник України, 2012 р., N 44, ст. 1697; 2015 р., N 80, ст. 2668) (з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. N 482 "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету");

постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 р. N 510 "Про оплату праці керівних працівників державних органів" (Офіційний вісник України, 2005 р., N 27, ст. 1545) (крім військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських);

постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 р. N 512 "Про оплату праці керівників Верховної Ради та Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, обласних, Київської та Севастопольської міських рад" (Офіційний вісник України, 2005 р., N 27, ст. 1547) (крім військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських);

постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 р. N 521 "Про оплату праці Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" (Офіційний вісник України, 2005 р., N 27, ст. 1556);

постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 р. N 522 "Про оплату праці Голови, заступників Голови, секретаря та членів Центральної виборчої комісії" (Офіційний вісник України, 2005 р., N 27, ст. 1557; 2007 р., N 38, ст. 1524) (крім військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських);

постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 р. N 523 "Про оплату праці Керівника та заступника Керівника Апарату Верховної Ради України" (Офіційний вісник України, 2005 р., N 27, ст. 1558) (крім військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських);

постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 р. N 524 "Про оплату праці Голови, заступників Голови та членів Національної ради з питань телебачення і радіомовлення" (Офіційний вісник України, 2005 р., N 27, ст. 1559).".

Як зазначалось вище, позивач посилається на порушення своїх прав вказаною Постановою Уряду, що виразилося у зменшенні суми пенсійної виплати та намаганні з боку ГУ ДФС у м. Києві змусити позивача повернути раніше нараховані кошти.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Аналогічна норма була закріплена і у частині першій статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15.12.2017.

Суд звертає увагу, що позивачем не надано жодного доказу суду на підтвердження зменшення суми пенсійної виплати у зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року № 77, як і не надано суду доказів на вчинення ГУ ДФС у м. Києві будь-яких дій, спрямованих на повернення раніше нарахованих позивачу сум.

При цьому суд враховує, що пунктом 2 вказаної Постанови визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 1 грудня 2015 р., крім пункту 1 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. N 1013 і від 17 липня 2003 р. N 1078, який застосовується з 1 січня 2016 року.

Таким чином, у вказаній Постанові визначено, що остання набирає чинності з дня її опублікування, що не суперечить статті 58 Конституції України та статті 5 Указу Президента України від 10.06.1997 № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності».

Крім того, судом враховується, що як статтею 266 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діяла до 15.12.2017, так і статтею 381 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діє з 15.12.2017 визначено, що поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб'єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на наведене у сукупності, не надання позивачем жодних документів на підтвердження нарахування заробітної плати, зменшення нарахування заробітної плати, зменшення пенсійного забезпечення, вчинення ГУ ДФС у м. Києві будь-яких дій, спрямованих на повернення раніше нарахованих позивачу сум, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено у порядку статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, яка діє з 15.12.2017, застосування постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2016 року № 77 до позивача, як і не доведено негативного впливу на права позивача оскаржуваним рішенням.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 264 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1.), ідентифікаційний код НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII.)

Головуючий суддя В.П. Катющенко

Судді О.А. Кармазін

Т.О. Скочок