Справа № 810/2157/18
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/2157/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Панченко Н.Д., Суддя-доповідач Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Кузьменка В.В.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар» та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служб, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби у Київській області про стягнення пені, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Овостар» звернулося до суду із адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служб, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби у Київській області в якому просило стягнути з Державного бюджету пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ за порушення строків бюджетного відшкодування в розмірі 871 834,05 грн., на поточний рахунок у ПАТ «УкрСиббанк»; зобов'язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду; стягнути судовий збір.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції.

Свої вимоги апелянти обґрунтовують тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши сторін, які прибули в судове засідання, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Овостар» зареєстроване 31.07.2002 року як юридична особа, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.35-42). Позивач є платником податку на додану вартість та до 01.01.2018 року перебував на податковому обліку в Офісі великих платників податків Державної фіскальної служби. З 01.01.2018 року переведено на облік до Головного управління ДФС у Київській області.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2017 року ТОВ «Овостар» надано до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби звітну декларацію з податку на додану вартість за вересень 2017 року з відповідними додатками.

24.10.2017 року позивачем надано відповідачу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість, у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок до податкової декларації з ПДВ за вересень 2017 року, у якому, як і в основній декларації, визначено суму бюджетного відшкодування, що підлягає поверненню на рахунок платника у банку, у розмірі 8 600 188,00 грн. (а.с.67-69).

У період з 20.11.2017 року по 18.12.2017 року, на підставі підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 та пункту 200.11 статі 200 Податкового кодексу України, податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питання відповідності формування позивачем від'ємного значення податку на додану вартість за вересень 2017 року.

Результати перевірки оформленні довідкою від 19.12.2017 року №4907/28-10/41-02/32086437 (а.с.91-121),

Як вбачається зі змісту вищезазначеної довідки, порушень в частині достовірності визначення від'ємного значення та нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за вересень 2017 року контролюючим органом не встановлено.

20.11.2017 року ТОВ «Овостар» надано до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби звітну декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2017 року разом із заявою про повернення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у розмірі 30 916 415,00 грн. (а.с.73-74).

На підставі пункту 76.3 статті 76 та пункту 200.10 статі 200 Податкового кодексу України, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби проведено камеральну перевірку декларації позивача з податку на додану вартість за жовтень 2017 року. Згідно інформації, наведеної відповідачем та у відзиві на позовну заяву, результати перевірки оформлені довідкою від 18.12.2017 №4875/28-10-41-02/32086437 про відсутність порушень в частині достовірності визначення від'ємного значення та нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2017 року.

Згідно з положеннями пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Таким чином, за результатами проведених перевірок контролюючий орган встановив відповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій позивачем у податкових деклараціях для повернення на розрахунковий рахунок, а саме: за вересень 2017 року - у розмірі 8 600 188,00 грн.; за жовтень 2017 року у розмірі 30 916 415,00 грн.

Так, із суми 30 916 415,00 грн., зазначеної до відшкодування в податковій декларації за жовтень 2017 року, 21.12.2017 року позивачу повернуто на розрахунковий рахунок суму у розмірі 26 339 577,00 грн., решта суми у розмірі 4 576 838,00 грн., станом на 01.05.2018 року, не відшкодована.

Крім того, станом на 01.05.2018 року, позивачу також не повернуто суми податку на додану вартість у розмірі 8 600 188,00 грн., заявленої до відшкодування за вересень 2017 року.

Як вбачається із заперечень відповідача від 06.07.2018 року (а.с.198-200), податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Овостар» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за червень 2017 року.

За результатами зазначеної перевірки, відповідачем складений акт від 31.10.2017 року № 3647/28-10-41-02/32086437 про порушення позивачем податкового законодавства.

На підставі акта від 31.10.2017 року № 3647/28-10-41-02/32086437, 21.11.2017 року відповідачем прийнято податкові повідомлення рішення: № (форма «В1») на суму 15 257 653,5 грн. (за основним платежем 10 171 769 грн., штрафна санкція 50%: 5 085 884,5 грн.); № (форма «В1») на суму 613, 00 грн.

Листом від 30.11.2017 року № ОВ-30/11/17-1622 ТОВ «Овостар» подано до Державної фіскальної служби України скаргу про скасування податкових повідомлень - рішень від 21.11.2017 № та №, про що повідомлено Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби листом від 30.11.2017 № ОВ-30/11/17-1623 (вх. від 05.12.2017 № 85957/10-03).

Оскільки відповідач не уповноважений відображати інформацію щодо скарг на податкові повідомлення рішення, які направляються до Державної фіскальної служби України, в інтеграційній картці платника ТОВ «Овостар», станом на дату внесення даних про суму відшкодування в Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, значився податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень рішень від 21.11.2017 року № та №.

Згідно з пунктом 200.12 статті 200 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податку податкового боргу, бюджетному відшкодуванню підлягає сума податку, зменшена на суму такого податкового боргу.

Отже, заявлена позивачем до бюджетного відшкодування сума за вересень та жовтень 2017 року була зменшена відповідачем самостійно на суму податкового боргу, зокрема, у розмірі: 2 080 627,00 грн. - за рахунок існуючої переплати, що не стосується бюджетного відшкодування; 8 600 188,00 грн. за рахунок суми бюджетного відшкодування за вересень 2017 року; 4 576 838,00 грн. за рахунок частини суми бюджетного відшкодування за жовтень 2017 року. Загалом: 2080627,00 грн.+8600188,00 грн.+4576838,00 грн.=15 257 653,50 грн.

Позивач, вважаючи, що з Державного бюджету підлягає стягненню пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ за порушення строків бюджетного відшкодування в розмірі 871 834,05 грн., звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з вимогами пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, при визначенні пені має враховуватися облікова ставка НБУ, встановлена саме на момент виникнення пені на суму заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість, а не ставка НБУ, діючої на кожний день прострочення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Податковим кодексом України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України, бюджетне відшкодування це - відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплено у статті 200 ПК України.

За приписами п. 200.7 статті 200 ПК України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до п. 200.10 статті 200 ПК України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зокрема, з дня, наступного за днем закінчення граничного строку проведення перевірки, в разі, якщо контролюючим органом внесені до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування відомості про відсутність порушень під час такої перевірки (пп. «а» п. 200.12 ст.200 ПК України).

Згідно абзацу 8 п. 200.12 статті 200 ПК України у випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Відповідно до п. 3 Порядку ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 січня 2017 р. № 26, формування Реєстру здійснюється автоматично на підставі баз даних ДФС та казначейства.

На підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п'яти операційних днів (п. 200.13 ст. 200 ПК України).

Таким чином, законом чітко та безальтернативно установлений обов'язок контролюючого органу відображати в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформацію про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму після узгодження ним заявленої суми за результатами перевірки, проведеної у поряду, визначеному ПК України.

Перерахування узгодженої суми бюджетного відшкодування на поточний банківський рахунок платника податку здійснюється органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти операційних днів після дня набуття цією сумою статусу узгодженої.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з довідки №4907/28-10/41-02/32086437, 19.12.2017 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби встановлена відповідність формування позивачем від'ємного значення податку на додану вартість за вересень 2017 року у сумі 8 600 188,00 грн., що заявлена для повернення на рахунок платника податків.

Відтак, така сума має бути відображена контролюючим органом в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, як узгоджена сума відшкодування, на наступний робочий день після граничного строку проведення перевірки, тобто з 20.12.2017 року.

Відповідно, з урахуванням вихідних та святкових днів, до 27.12.2017, включно, ця сума мала бути перерахована органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на розрахунковий рахунок позивача.

Також, згідно довідки № 4875/28-10-41-02/32086437, 18.12.2017 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби встановлена відповідність формування позивачем від'ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2017 року у сумі 30 916 415,00 грн., що заявлена для повернення на рахунок платника податків.

Відтак, зазначена сума має бути відображена контролюючим органом в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, як узгоджена сума відшкодування, на наступний робочий день після граничного строку проведення перевірки, тобто з 21.12.2017 року. Відповідно, з урахуванням вихідних та святкових днів, до 28.12.2017 року, включно, ця сума мала бути перерахована органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, на розрахунковий рахунок позивача.

21.12.2017 року позивачу повернуто на розрахунковий рахунок суму, відображену в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, за вересень 2017 року у розмірі 26 339 577,00 грн. Решта заявленої позивачем до відшкодування суми у розмірі 4 576 838,00 грн. не була перерахована на розрахунковий рахунок позивача в строк до 28.12.2017 через її невідображення контролюючим органом в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Як зазначено відповідачем, 05.12.2017 року останнім отримано письмове повідомлення позивача про оскарження податкових повідомлень рішень від 21.11.2017 № та №.

Однак, інформація про адміністративне оскарження вказаних рішень контролюючого органу була внесена до інформаційної підсистеми АІС «Скарги» 17:44:34 28.12.2017.

Рішенням Державної фіскальної служби України про результати розгляду скарги від 13.02.2018 року № 5073/5/99-9911-0102-25 податкові повідомлення рішення від 21.11.2017 № та № залишені без змін, а скарга без задоволення.

Оскільки, станом на дату внесення даних про суму відшкодування за вересень та жовтень 2017 року в Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, за позивачем обліковувався податковий борг, який виник на підставі податкових повідомлень рішень від 21.11.2017 року № та №, відповідач, керуючись положеннями пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України, заявлену до бюджетного відшкодування суму було зменшив на суму вказаного податкового боргу, а саме, у розмірі: 2080627,00 грн. - за рахунок існуючої переплати, що не стосується бюджетного відшкодування; 8600188,00 грн. за рахунок суми бюджетного відшкодування за вересень 2017 року; 4576838,00 грн. за рахунок частини суми бюджетного відшкодування за жовтень 2017 року. Загалом: 2080627,00 грн.+8600188,00 грн.+4576838,00 грн.=15257653,5 грн.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України, в разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за результатами перевірок, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення (п. 56.2 ст. 56 ПК України).

Згідно з п. 56.3 ст. 56 ПК України, скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог п. 44.6 ст. 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов'язаний письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов'язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення (п. 56.5 ст. 56 ПК України).

Відповідно до п. 56.15 ст. 56 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Згідно з пунктом 2 Розділу V Порядку оформлення і подання скарг платниками податків, та їх розгляду контролюючими органами, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 21 жовтня 2015 року № 916, днем подання платником податків скарги є: при поданні скарги безпосередньо до контролюючого органу - день фактичного отримання скарги контролюючим органом; при надсиланні скарги поштою - дата отримання відділенням поштового зв'язку від платника податків поштового відправлення зі скаргою, яка зазначена відділенням поштового зв'язку в повідомленні про вручення поштового відправлення або на конверті.

Таким чином, починаючи з 30.11.2017 року дати отримання відділенням поштового зв'язку скарги позивача на податкові повідомлення рішення від 21.11.2017 року № та № , сума визначених в них грошових зобов'язань є неузгодженою, зокрема, до закінчення процедури адміністративного оскарження. Відтак, у цей період вона не є податковим боргом в незалежності від наявності або відсутності інформації про адміністративне оскарження в автоматизованих системах контролюючого органу.

Більш того, 05.12.2017 року Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби отримано повідомлення позивача про оскарження податкових повідомлень рішень від 21.11.2017 року № та № в адміністративному порядку. А відтак, станом на 20.12.2017 року та на 21.12.2017 року, тобто дат з яких заявлена позивачем сума бюджетного відшкодування за вересень 2017 року та жовтень 2017 року, відповідно, має вважатися узгодженою, був обізнаний про відсутність податкового боргу «ТОВ «Овостар» у розмірі грошових зобов'язань визначених податковими повідомленнями рішеннями від 21.11.2017 року № та №.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що зменшення відповідачем заявленої суми бюджетного відшкодування за вересень та жовтень 2017 року на суму, визначену в оскаржуваних податкових повідомленнях рішеннях від 21.11.2017 № та № є незаконним та безпідставним.

Тобто, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що починаючи з 28.12.2017 року узгоджена сума бюджетного відшкодування за вересень 2017 року у розмірі 8 600 188,00 грн., а з 29.12.2017 узгоджена сума бюджетного відшкодування за жовтень 2017 року у розмірі 4576838,00 грн. вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість перед ТОВ «Овостар» та має бути відшкодована з Державного бюджету України.

Правовими положеннями п.200.23 ПК України встановлено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

На підставі аналізу зазначеної норми вбачається, що невідображення Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування інформації про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму і непогашення заборгованості бюджету з податку на додану вартість, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Після спливу законодавчо визначеного строку для проведення зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок платника, відповідна сума відшкодування податку на додану вартість набуває статусу заборгованості, що є підставою для нарахування пені.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що враховуючи вищезазначені обставини даної справи, наявні законні підстави для стягнення на користь позивача пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України суми зазначеної заборгованості.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 03 червня 2014 року у справі N 21-131а14.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно встановлено, що протягом 125 днів, тобто з 28.12.2017 (початку перебігу строку нарахування пені) по 01.05.2018 включно, заборгованість бюджету перед позивачем з відшкодування податку на додану вартість за вересень 2017 року у розмірі 8600188,00 грн., є непогашеною.

Крім цього, протягом 124 днів, тобто з 29.12.2017 (початку перебігу строку нарахування пені) по 01.05.2018 включно, заборгованість бюджету перед позивачем з відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2017 року у розмірі 4576838,00 грн. також є непогашеною.

За порушення строків повернення бюджетного відшкодування за вересень 2017 року у розмірі 8600188,00 грн., позивач просить суд стягнути пеню за 125 днів прострочення у сумі 570439,87 грн. За порушення строків повернення бюджетного відшкодування за жовтень 2017 року у розмірі 4576838,00 грн., позивач просить суд стягнути пеню за 124 дні прострочення у сумі 301394,19 грн. Загалом: 570439,87 грн. + 301394,19 грн. = 871834,05 грн.

Між тим, при перевірці заявленої суми пені, яка підлягає стягненню з держави на користь позивача за порушення строків повернення бюджетного відшкодування, застосуванню підлягають вимоги пункту 200.23 статті 200 ПК України.

Зокрема, при обчисленні пені має враховуватися облікова ставка НБУ, встановлена на момент виникнення пені, протягом строку дії такої пені, включаючи день погашення.

Отже, облікова ставка НБУ фіксується на момент виникнення пені та, у разі зміни розміру ставки протягом строку нарахування пені, такі зміни при обчисленні не враховуються.

Таким чином, у даному випадку, при обчисленні пені має враховуватися облікова ставка на рівні 14,5 % річних, яка запроваджена рішенням Правління Національного банку України від 14 грудня 2017 року № 793-рш «Про розмір облікової ставки».

Разом з тим, не заслуговують на увагу суду посилання позивача в апеляційній скарзі, що визначення розміру пені внаслідок її розрахунку за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов'язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день, як то установлено пунктом 129.4 статті 129 Податкового кодексу України при нарахуванні суми грошового зобов'язання, визначеного контролюючим органом.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянтів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При цьому, колегією суддів апеляційної інстанції враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суми податку, не відшкодовані або несвоєчасно відшкодовані платникам, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість, а отже пеня, яка нараховується на такі суми підлягає стягненню саме з Державного бюджету України, а не з податкового органу.

Отже, з метою повного і ефективного захисту прав позивача, існують правові підстави для стягнення вищевказаних сум пені з Державного бюджету України на користь ТОВ «Овостар».

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію, яка висвітлена в п. 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 р. N 3-рп/2003, а саме: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)».

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційних скаргах, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар» та Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Кузьменко В.В.