Справа № 521/19893/18
Суддя: Гуревський В. К.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2019 року

м. Одеса

Справа № 521/19893/18

Провадження № 2а/521/33/19

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.

за секретаря - Ардаковська А.О.,

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2

Представник - ОСОБА_1

Відповідач - Одеська митниця Державної фіскальної служби

Представник - Безлущенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил,-

в с т а н о в и в :

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з адміністративним позовом позивач ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до Одеської митниці Державної фіскальної служби, місцезнаходження: 65078, м. Одеса, вул. Гайдара, буд. 21-А, та просив: скасувати постанову про порушення митних правил виконувача обов`язків начальника митниці - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС Виноградова О.І. від 05 вересня 2018 року в справі про порушення митних правил №1362/50000/18, якою Константинова Віталія Давидовича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України; - стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Позивач вважає зазначену постанову необґрунтованою, безпідставною та не підтвердженою належними доказами, у зв`язку з чим, на думку позивача, підстави для притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, обґрунтовуючи свою позицію наступним.

05 вересня 2018 року відносно ОСОБА_2 в.о. заступником начальника митниці - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС Виноградовим О.І . ухвалено постанову, відповідно до якої встановлено, що 01.06.2018 року приблизно о 07 годині 05 хвилин в зону митного контролю пункту пропуску «Нові - Трояни» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС прибув автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», державний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , який прямував з України (м. Болград) до Молдови (м. Чадир-Лунга ) під керуванням громадянина України ОСОБА_4 з пасажиром, громадянином ОСОБА_2. До митного оформлення громадянином ОСОБА_2 було надано паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_3 , виданий 25.03.2014р., орган, що видав - МВР Софія .

Під час митного оформлення було встановлено, що згідно листа Державної прикордонної служби, міжрайонного оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації н.п. Ізмаїл від 10.11.2017 №5/10/940, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України НОМЕР_4 ; а також паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_5 , та фактично проживає на території України за адресою: АДРЕСА_2.

За інформацією, наявною в базі даних АСМО «Інспектор - 2006» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, встановлено, що 15.05.2017 року о 09 годині 51 хвилину громадянином ОСОБА_2 незаконно було ввезено на митну територію України легковий автомобіль марки «MERCEDES BENZ С220», державний номер НОМЕР_6 , кузов НОМЕР_7 , країна реєстрації Болгарія, через сектор митного оформлення №5 пункту пропуску «Нові Трояни - Чадир-Лунга» м/п «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС, в митному режимі «тимчасове ввезення до одного року», використовуючи вищевказаний паспорт громадянина Болгарії №ВGR НОМЕР_8 .

Відповідно до ч. 3 ст. 380 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495- VI тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікується за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тони), 8711 згідно УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Таким чином, маючи статус громадянина-резидента, громадянин України ОСОБА_2 при ввезенні на митну територію України автомобіля «MERCEDES BENZ С220», державний номер НОМЕР_6 , кузов НОМЕР_9 , країна реєстрації Болгарія, заявив митному органу України, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, чим вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Згідно з листом Державної прикордонної служби, міжрайонного оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації н.п. Ізмаїл від 10.11.2017 №5/10/940, встановлено, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та має паспорт громадянина України НОМЕР_4,

Тобто, маючи статус громадянина-резидента, заявивши (шляхом вчинення дій по пред`явленню паспорта громадянина Болгарії) органу доходів і зборів України при ввезенні на митну територію України автомобіля іноземної реєстрації, що він є громадянином Болгарії та нерезидентом, ОСОБА_2 своїми діями неправомірно розраховував на звільнення від сплати митних платежів (на що він, як резидент, не має права).

В ході провадження у даній справі було проведено експертне автотоварознавче дослідження, з метою встановлення вартості в країні реєстрації транспортного засобу «MERCEDES BENZ С220», державний номер НОМЕР_6 , кузов НОМЕР_9 , країна реєстрації Болгарія. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 07.07.2018 №77/18 «Про оцінку транспортного засобу», виданого ПП « ОСОБА_7» вартість вказаного автомобіля складає 38 336,32 (тридцять вісім тисяч триста тридцять шість гривень тридцять дві копійки).

Відповідно до службової записки м/п «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС від 02.08.2018 №1763/15-70-60, з урахуванням вищевказаної вартості, у разі ввезення зазначеного транспортного «MERCEDES BENZ С220», державний номер НОМЕР_6 , кузов НОМЕР_9 , країна реєстрації Болгарія, на митну територію України громадянином-резидентом підлягають сплаті митні платежі у розмірі 193 433,83 грн.

Позивач не згоден з даною постановою і спросить її скасувати як неогрунтовану, винесену з порушенням його прав.

Представник Одеської митниці Державної фіскальної служби України в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що постанова була винесена правомірно. Надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити вимоги позову в повному обсязі, надав суду відповідь на відзив відповідача. Вважає, що адміністративний позов громадянина ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС підлягає повному задоволенню.

Суд, вивчивши адміністративну справу, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 01.06.2018 року приблизно о 07 годині 05 хвилин в зону митного контролю пункту пропуску «Нові - Трояни» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС прибув автомобіль марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D», державний номер НОМЕР_1 , кузов НОМЕР_2 , який прямував з України (м. Болград) до Молдови ( м . Чадир-Лунга ) під керуванням громадянина України ОСОБА_4 з пасажиром, громадянином ОСОБА_2. До митного оформлення громадянином ОСОБА_2 було надано паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_3 , виданий 25.03.2014р., орган, що видав - МВР Софія .

Під час митного оформлення було встановлено, що згідно листа Державної прикордонної служби, міжрайонного оперативно-розшукового відділу з місцем дислокації н.п. Ізмаїл від 10.11.2017 №5/10/940, громадянин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України НОМЕР_4 ; а також паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_5 , та фактично проживає на території України за адресою: АДРЕСА_2.

За інформацією, наявною в базі даних АСМО «Інспектор - 2006» та Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби, встановлено, що 15.05.2017 року о 09 годині 51 хвилину громадянином ОСОБА_2 незаконно було ввезено на митну територію України легковий автомобіль марки «MERCEDES BENZ С220», державний номер НОМЕР_6 , кузов НОМЕР_7 , країна реєстрації Болгарія, через сектор митного оформлення №5 пункту пропуску «Нові Трояни - Чадир-Лунга» м/п «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС, в митному режимі «тимчасове ввезення до одного року», використовуючи вищевказаний паспорт громадянина Болгарії НОМЕР_5.

01 червня 2018 року відносно ОСОБА_2 , та за його відсутності, було складено протокол про порушення митних правил №1362/50000/18, за ознаками ст. 485 Митного кодексу України.

Посадовими особами Одеської митниці ДФС України лише 01.06.2018 року складено протокол про порушення митних правил та порушено провадження у митній справі за ознаками правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 485 МК України, а 05.09.2018 року прийнято рішення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, тобто у строк, що значно перевищує 6-ть місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 МК України (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови митниці) якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення.

Днем виявлення правопорушення митницею є 10.11.2017, а не день складення протоколу від 01.06.2018, оскільки таке тлумачення відповідачем строку притягнення до відповідальності порушує як норми МК, так і рішення ЄСПЛ.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи; правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

Отримавши 13.11.2017 року відомості про порушення ОСОБА_2 митних правил, посадові особи Одеської митниці ДФС повинні були як найшвидше вжити заходів для вчинення процесуальних дій передбачених статтею 508 МК України. Натомість, маючи відомості щодо порушення позивачем МП, а саме ввезення автомобіля на митну територію України з порушенням вимог законодавства України з питань державної митної справи і враховуючи відсутність інформації щодо сплати ним митних платежів, Одеська митниця ДФС в рамках цього ж розслідування ПМП лише 01.06.2018 склала протокол про ПМП, а 12.06.2018 року звернулась до ПП « ОСОБА_7 » з запитом на визначення вартості автомобіля та вчинили інші процесуальні дії після сплину 6-ти місячного строку з моменту виявлення правопорушення.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 467 МК України а саме, 6-тимісячний строк накладення стягнення за ПМП розпочинається з дня виявлення цього правопорушення, то посилання відповідача на те, що строк накладення стягнення розпочинається з дня складення протоколу є необгрунтованим, оскільки в протилежному випадку таке трактування ч. 1 ст. 467 МК ставить взагалі під сумнів строковість притягнення особи до відповідальності і строк відрахування початку притягнення до відповідальності ставиться в залежність від визначення початку строку самим же органом державної влади, який і притягає особу до відповідальності, що призводить до порушення присічного 6-ти місячного строку притягнення особи до відповідальності, при неналежному (несвоєчасному) виконанні органом державної влади своїх обов`язків (вчинення процесуальних дій при розслідуванні справи про ПМП).

Таким чином, у суду є достатні підстави для висновку, що стягнення, передбачене ч. 1 ст. 485 МК, накладено 05.09.2018 року на позивача поза межами строків, передбачених ст. 467 Митного кодексу України, що у свою чергу виключає можливість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та накладення на нього адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 526 Митного кодексу України справа про порушенш: митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил. У разі розгляду справи про порушення митних правил у суді про час та місце розгляду справи суд (суддя) повідомляє особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, а також відповідний орган доходів і зборів. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Протокол ПМП був складений 01.06.2018 в присутності позивача, під час його перетинання державного кордону в якості пасажира. Позивачу було повідомлено, шо інформацію про дату місце та час розгляду митної справи про ПМП йому повідомлять телефоном, а копію протоколу він отримує поштою. Між тим, копію протоколу він не отримав і по телефону ніхто йому не дзвонив.

Відповідач стверджує, що копія протоколу була направлена позивачу поштовим зв`язком, незважаючи на те, що в протоколі є відмітка про вручення його позивачу.

Розгляд митної справи про порушення митних правил № 1362/50000/18 був перенесений з 08.08.2018 на 05.09.2018 р. з ініціативи відповідача без будь-яких на те законних підстав. Відповідач наголошує, що позивач був повідомлений про це належним чином і оскільки заяв та клопотань про участь у справі або перечення її розгляду не надходило, справу правомірно розглянуто без участі особи, що притягується до відповідальності. На підтвердження цього в матеріалах митної справи ПМП наявний лист заступника начальника Одеської митниці ДФС №9576/10/15-70-20-06 від 01.08.2018 про те, що перевірка у справі про ПМП триває і її буде розглянуто 05.09.2018. Між тим, будь-яких доказів вручення цього листа-повідомлення ОСОБА_2 до суду не надано.

Отже твердження відповідача про те, що ним дотримано вимоги статті 526 МК України не відповідають дійсності та спростовуються наявними у справі матеріалами.

На час складання протоколу про порушення ОСОБА_2 статті 485 МК України - 01.06.2018, транспортний засіб «MERCEDES BENZ С220» д/н НОМЕР_6 перебував поза межами України, тобто митний режим «тимчасове ввезення» було завершено шляхом реекспорту ввезеного автомобіля.

19 листопада 2018 року, ОСОБА_2 дізнався про винесення стосовно нього оскаржуваної постанови у справі про порушення митних правил від його батьків, яким це повідомлення передав сусід, оскільки воно надійшло на його адресу (АДРЕСА_2), тоді як місце реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 485 МК України до дій, спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів відносяться заявлення в митній декларації, з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Наявність паспорту громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_10 , не змінює його статус нерезидента України, тому, в його діяннях відсутні і мотиви, і мета, і вина стосовно скоєння вказаного адміністративного правопорушення. Тобто, відсутність складових адміністративного правопорушення або хоча б однієї їх частини, не дає права притягати його до адміністративно відповідальності.

Згідно роз`яснення ДФС України, які викладені у відповідному листі № 1341/М/99-9917-02-03-14, від 10 лютого 2016 року «Відповідно до п. п. 14.1.122 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України нерезидент - це фізична особа, яка не є резидентом України.

Статус резидента в Україні визначається відповідно до положень п. п. 14.1.213 п. 14.1 ст. 14 Кодексу, зокрема, фізична особа - резидент - це фізична особа, яка має місце

проживання в Україні.

У разі, якщо фізична особа має місце проживання також: в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також: в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв`язки (центр життєвих інтересів) в Україні.

У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від`їзду) протягом періоду або періодів податкового року.

Достатньою (але не виключною) умовою визначення місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім`ї або її реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності.

Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України.

Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України у порядку, встановленому Кодексом, або її реєстрація як самозайнятої особи (п. п. 14.1.213 п. 14.1 ст. 213 Кодексу).

Пунктом 1 статті 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово…».

Таким чином, спираючись на викладене роз`яснення ДФСУ та враховуючи надані позивачем докази, а саме:

- Константинов Віталій Давидович та члени його родини: дружина та двоє малолітніх дітей, зареєстровані за постійним місцем проживання у Болгарії;

- Позивач та його дружина мають постійне місце роботи у Болгарії;

- Позивач перебував на території України менше ніж 183 дня у 2015 та у 2016 роках, лише 194 дні у 2017 році;

- Ані Позивач, ані будь-хто з членів його родини не працюють (та не займаються підприємницькою діяльністю) на території України та не сплачують податки до бюджету України;

- Ані позивач, ані його рідні не мають на території України нерухоме майно чи рухоме майно, яке повинне бути зареєстровано відповідно до закону.

Відповідачем в протоколі зафіксовано факт вчинення позивачем правопорушення, яке полягає в користуванні останнім транспортним засобом «MERCEDES BENZ С220», державний номер НОМЕР_6 , країна реєстрації Болгарія . Однак, фактично вказаний транспортний засіб не перебував у моєму користуванні (на час складання протоколу 01.06.2018 позивач перетинав державний кордон України у якості пасажира на автомобілі з державним номером НОМЕР_1 під керуванням іншої особи).

Автомобіль «MERCEDES BENZ С220», державний номер НОМЕР_6 (реєстрація Республіка Болгарія) позивач придбав в Болгарії та певний час використовував, у т.ч. на території України, але як громадянин Болгарії в особистих цілях.

Відповідно до норм Додатку "С" Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), до якої Україна приєдналась з 24.03.2004 року, Україна дозволяє тимчасове ввезення транспортних засобів на митну територію України без вимагання митного документа або гарантії, з умовним звільненням від ввізного мита і податків та без застосування ввізних обмежень чи заборон економічного характеру.

Зазначені права на пільги надаються цією Конвенцією, якщо транспортні засоби зареєстровані на території, яка не є територією тимчасового ввезення, на ім`я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами території тимчасового ввезення, і будуть ввозитись та використовуватись даними особами. Також дозволяється ввозити та використовувати зазначені транспортні засоби третіми особами, яким не належать (на яких не зареєстровані) транспортні засоби.

Відповідно до статті 2 Додатку С користуються правом на тимчасове ввезення відповідно до статті 2 цієї Конвенції «транспортні засоби комерційного чи приватного використання". Відповідно до п. (с) термінів, визначених у цьому Додатку, "приватне використання" означає перевезення особою виключно для особистих потреб, за винятком будь-якого комерційного використання.

Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування на митну територію України регламентуються ст.380 МК України.

Частинами 1, 2 статті 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 Митного Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застоеування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, вартість автомобіля «MERCEDES BENZ С220», державний номер НОМЕР_6 , з якої розраховано обов`язкові митні платежі та застосовано адміністративне стягнення, визначена на підставі висновку експертного товарознавчого дослідження від 07.07.2018 №77/18, виданого ПП « ОСОБА_7 ».

Разом з цим, пунктом 4.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 визначено, що у висновку експерта серед інших даних зазначаються дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем експертом; відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки; ідентифікаційні дані КТЗ відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або з копій цих документів; показання одометра (тахографа) КТЗ або лічильника мотогодин (за наявності); результати візуального огляду щодо відповідності невідповідності) номерів кузова, щасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу технічному паспорті) або в інших документах; відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ; відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань; відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів.

Однак, вказані вимоги Методики виконані не були, оскільки автомобіль «MERCEDES BENZ С220», державний номер НОМЕР_6 експертом не оглядався.

Оскільки експертом предмет оцінки не оглядався, не вивчались вищеназвані характеристики автомобіля, які є суттєвими чинниками, що впливають на вартість автомобіля, висновок експертного товарознавчого дослідження від 07.07.2018 щодо вартості автомобіля є недостовірним, а відтак не міг використовуватися як документ, який належним чином підтверджує митну вартість транспортного засобу для умов визначення митних платежів станом на час вчинення правопорушення, описаного в оскаржуваній постанові.

Таким чином, на думку позивача, відповідачем порушено вимоги закону щодо порядку розгляду справи, не з`ясовано обставини, які мають суттєве значення для законного вирішення справи про порушення митних правил та незаконно накладено на позивача адміністративне стягнення, яке є нестерпним тягарем для нього та його родини.

Також, позивач звернути увагу суду на те, що 15.05.2008 р. Європейським судом з прав людини розглянуто справу «Надточій проти України» (заява №7460/03), яка стосувалась справи про адміністративне правопорущення за порушення митних правил.

У своєму рішенні ЄСПЛ зазначив, що Уряд визнав карний кримінально-правовий характер кодексу України про адміністративні правопорущення, проте заперечував, що Митний кодекс має аналогічний характер. Суд не погодився з такою думкою і вказав, що не вбачає істотної різниці між КУпАП та розділом VIII МК України, який стосується окремих видів митних правопорушень, які також можна визначити як адміністративні правопорушення.

Таким чином, ЄСПЛ вважав, що ця справа за своєю суттю є кримінальною, а також, що зазначені митні правопорушення фактично мали кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), (п. п. 21, 22 ріщення).

З огляду на це Рішення ЄСПЛ, аналіз статті 485 МК України, дозволяє дійти висновку про те, що фактично - це кримінальна стаття, за своєю сутністю.

Окремо, суд зазначає, що про кримінальний характер цієї статті свідчить не тільки її склад, докладно описаний в диспозиції статті, а й розмір стягнення (щтрафу), що перевищує передбачені розміри стягнень за Кримінальним кодексом України, передбаченими за ті чи інші кримінальні правопорушення.

Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

З огляду на вишевикладене, неповідомлення належним чином та неприсутність позивача, а фактично обвинуваченого, на засіданнях щодо його справи, враховуючи, що ця справа за своєї суттю може бути визнаною кримінальною, є грубим порушення основоположних норм права.

Крім того, протиправні дії відповідача, направлені на позбавлення позивача майна (коштів), є грубим порушенням ст. 1 Першого протоколу Конвенції з захисту прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 22.11.2007 року у справі «Україна-Тюмень проти України» у пункті 49 суд вказав, шо найважливіша вимога статті 1 Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише на умовах передбачених законом (subject to conditions provided by law), а другий пункт визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію законів. У пункті 55 надано тлумачення пропорційності втручання в право на мирне володіння майном та зазначив, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням справедливого балансу (fare balanсе) між вимогами загального інтересу суспільства та захисту основоположних свобод особи. Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення права власності.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Митного кодексу України законність та обґрунтованість постанови митниці у справі про порушення митних правил можуть бути перевірені судом або центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики і сфері державної митної справи, а постанови центрального органу виконавчої влади, що і безпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, - судом у зв`язку з поданням адміністративного позову, внесенням подання прокурора або в порядку контролю.

Згідно до ст. 531 Митного кодексу України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні . Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили . Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Судом враховується положення ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або протест без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови про порушення митних правил необхідно задовольнити. Скасувати постанову Одеської митниці Державної фіскальної служби України від 05 вересня 2018 року у справі про порушення митних правил № 1362/50000/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі розгляду в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 251, 254, 268, 280, 288, 289 КУпАП, ст. ст. 4, 49, 50, 53, 57, 69, 257, 264, 266, 268, 279, 280, 319, 355, 417, 418, 458, 460, 485, 529, 530, 531, 532, 533, 485 Митного кодексу України, ст. ст. 2, 6, 8, 10, 19, 46, 72, 77, 90, 205, 242-246, 250-251, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил - задовольнити.

Скасувати постанову про порушення митних правил виконувача обов`язків начальника митниці - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці Державної фіскальної служби Виноградова О.І. від 05.09.2018 року в справі про порушення митних правил № 1362/50000/18, за якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України. Справу закрити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Малиновський районний суд міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено 07 березня 2019 року.

Суддя Гуревський В.К.