Справа № 810/3117/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3117/18 Суддя першої інстанції: Панченко Н.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Рокитнянського відділення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Рокитнянського відділення Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - Відповідач, Рокитнянське відділення Білоцерківської ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 21.07.2016 року №99401-10.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.10.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що хоча справляння транспортного податку у 2016 році є правомірним, однак об'єктом оподаткування мають бути транспорті засоби - легкові автомобілі, які використовувалися до п'яти років і мають об'єм циліндрів двигуна 3 000 куб. см., що визначено у рішенні Рокитнянської селищної ради від 29.01.2015 року №1711. Відтак, на переконання суду, належний Позивачу автомобіль не є об'єктом оподаткування податком у 2016 році, адже має менший об'єм циліндрів двигуна. Крім того, суд підкреслив, що Відповідачем не доведено належність автомобіля ОСОБА_2 до об'єкта оподаткування транспортним податком й у 2016 році з урахуванням положень ПК України, які набрали чинності з 01.01.2016 року, оскільки матеріалами справи не підтверджується визначення податковим органом середньоринкової вартості автомобіля. Крім іншого, судом звернуто увагу на порушення Відповідачем граничних строків складення оскаржуваного індивідуального акту.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що належний Позивачу на праві власності транспортний засіб є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році, що підтверджується наявними у матеріалах справи розрахунками.

Після усунення визначених в ухвалі від 08.01.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків апеляційної скарги ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13.03.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу, зміст якого повністю збігається з позицією суду першої інстанції, ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 є власником автомобіля: Land Rover Range Rover 2013 року випуску, об'ємом двигуна - 2 993 куб. см, зареєстрованого 23.05.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САО №988532 (а.с. 11).

ОСОБА_2 отримано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 21.07.2016 року №99401-10, яким Позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 25 000,00 грн. (а.с. 12).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 2, 3, 4, 5, 7, 10, 12, 22, 56, 267 ПК України, а також затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 року №403 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів і затвердженої постановою Уряду України від 18.02.2016 року №66 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на неналежність транспортного засобу до об'єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році, а також відсутність належних розрахунків, які підтверджують середньоринкову вартість автомобіля.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Приписи пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Станом на 01.01.2016 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378,00 грн.. З наведеного випливає, що об'єктом транспортного податку є транспортні засоби, середньоринкова вартість яких складає не менше 1 033 500,00 грн. (1 378,00 х 750).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі змісту листа Мінекономрозвитку України від 15.02.2018 року №1979/9, станом на 2016 рік середньоринкова вартість автомобіля Land Rover Range Rover 2013 року випуску, об'ємом двигуна - 2 993 куб. см, складала понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати (а.с. 51-52). Крім того, згідно відомостей ДП «Держзовнішінформ», станом на 2016 рік автомобіль Land Rover Range Rover 2013 року випуску, об'ємом двигуна - 2 993 куб. см (як із дизельним так і бензиновим двигуном внутрішнього згоряння), віком до п'яти років, охоплювався переліком автомобілів, які підлягали оподаткуванню транспортним податком (а.с. 48-50).

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи належних і допустимих доказів середньоринкової вартості належного Позивачу на праві власності автомобіля у 2016 році. Достатніми документами, які підтверджують таку вартість автомобіля, є відомості, надані Міністерством економічного розвитку та торгівлі України, які, як було встановлено раніше, були надані податковим органом до матеріалів справи. Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі № 824/550/16-а та від 29.01.2019 року у справі № 826/12372/16.

З урахуванням наведеного судовою колегією враховується, що базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2016 року, власники транспортних засобів віком до 5 років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, є платниками транспортного податку.

При цьому, судовою колегією враховується, що вказана норма є чинною, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIII неконституційним визнано не було.

Відповідно до ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Так, судова колегія погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 року №909-VIII було внесено зміни до елементу транспортного податку, а саме - об'єкту оподаткування.

Водночас, Київським окружним адміністративним судом було залишено поза увагою, що у рішенні Конституційного суду України по справі № 18/183-97 від 03.10.1997 року вказано, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Пунктом 4.3 ст. 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому згідно п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст. 8 Податкового кодексу в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп. 10.1.1 п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 ПК України).

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп. 12.3.4 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, Рокитнянською селищною радою Київської області 29.01.2015 року було прийнято рішення №1711, яким встановлено на території Рокитнянської селищної ради транспортний податок та затверджено положення про останній. Вказане рішення набрало чинності з 01.01.2016 року.

Згідно п. 3.1 Положення про транспортний податок на території Рокитнянської селищної ради об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3 000 куб. см.

У подальшому, рішенням Рокитнянської селищної ради Київської області від 29.01.2016 року № 120-05-VII «Про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік» затверджено положення про транспортний податок на території Рокитнянської селищної ради, в якому визначено, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року

Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано, що відповідно до пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Водночас, згідно п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» установлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що до спірних правовідносин повинна застосовуватися ставка транспортного податку, яка діяла до 31 грудня 2015 року - 25 000,00 грн., а податок справляється виходячи з норм Податкового кодексу України, у тому числі з урахуванням об'єкту оподаткування.

Відтак, з огляду на підтвердження наявними у матеріалах справи документами належності автомобіля Land Rover Range Rover 2013 року випуску, об'ємом двигуна - 2 993 куб. см, зареєстрованого 23.05.2013 року, до об'єкта оподаткування транспортним податком у 2016 році, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог. При цьому, на думку судової колегії, саме по собі складання та направлення індивідуального акту поза межами визначеного пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України строку не може звільняти особу від обов'язку сплачувати податок.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення неповно з'ясовані обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області - задовольнити повністю.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2018 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 13» березня 2019 року.