Справа № 1740/2158/18
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/962/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року (суддя - Друзенко Н.В., час ухвалення - не вказано, місце ухвалення - м.Рівне, дата складання повного тексту - 30.08.2018 року),

в адміністративній справі №1740/2158/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області,

про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У серпні 2018 року позивач ФОП ОСОБА_2 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідача Сарненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області, в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 30.06.2016 року №1155-13 про визначення позивачу податкового зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, за податковий період 2015 року, в сумі 3845,53 грн..

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Сарненської ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області №1155-13 від 30.06.2016 р., згідно з яким ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості» за 2015 рік в сумі 3845,53 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції від 28.08.2018 року не погодився відповідач Сарненська ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконне та необгрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального права, без належного та всебічного дослідження матеріалів справи, а тому таке рішення підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що із набранням чинності змін внесених до ПК України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», з 01.01.2015 року власники об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Згідно пп.266.3.2. п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Також, п.12.3 ст.12 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 ПК України). При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп.12.3.2 п.12.3 ст.12 ПК України). Зазначає апелянт, що у власності позивача ФОП ОСОБА_2 перебуває об'єкт нежитлової нерухомості - частина будівлі складу у м.Дубровиця, площею 631,45 кв.м. (частки від загальної площі 1262,9 кв.м.). Рішенням Дубровицької міської ради від 27.01.2015 р. №947 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», встановлено ставки податку на об'єкти нежитлової нерухомості на території сільської ради. Судом першої інстанції не враховано, що якщо рішення органу місцевого самоврядування щодо встановлення ставок податку на нерухоме майно у 2016 р. прийнято, то таке рішення є обов'язковим для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами. Також, обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт покликається на правову позицію викладену в постанові Верховного суду від 24.04.2018 року у справі 803/1307/17. Таким чином, вважає апелянт, що відповідачем правомірно винесено оскаржене податкове повідомлення-рішення №1155-13 від 30.06.2016 р. про визначення позивачу податку на належне йому нерухоме майно.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 28.08.2018 р. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що 30.06.2016 року відповідачем Сарненською ОДПІ ГУ ДФС у Рівненській області винесено відносно позивача ФОП ОСОБА_2 податкове повідомлення-рішення №1155-13, яким визначено податкове зобов'язання за 2015 рік по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості, в сумі 3845,53 грн. (а.с. 16, 25).

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції щодо протиправності оскарженого податкового повідомлення-рішення та наявності підстав для задоволення позовних вимог про його скасування, з врахуванням наступного.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що у власності позивача ФОП ОСОБА_2 перебуває об'єкт нежитлової нерухомості - частина будівлі складу у м.Дубровиця, площею 631,45 кв.м. (частки від загальної площі 1262,9 кв.м.).

Рішенням Дубровицької міської ради (шостого скликання) від 27.01.2015 року №947 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» затверджено розміри ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для відповідних типів об'єктів нежитлової нерухомості (а.с. 13-15).

Також матеріалами справи підтверджено, що розрахунок суми нарахованої оскарженим податковим повідомленням-рішенням №1155-13 від 30.06.2016 року, проведено із застосуванням затвердженої рішенням Дубровицької міської ради №947 від 27.01.2015 ставки податку у розмірі 0,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного року за 1 кв.м. бази оподаткування.

Судом першої інстанції вірно враховано, що з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 р., яким, зокрема, введено новий вид податку - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, згідно пп.265.1.1 п.265.1 ст.265 ПК України (тут і надалі в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.1. п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України).

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування. Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 цієї статті базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до п.12.3 ст.12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України).

Відповідно до пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України, у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Тобто, наведеними правовими нормами передбачено, що місцеві ради мають обов'язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів нежитлової нерухомості. Таке рішення має бути оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів нежитлової нерухомості, був встановлений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01.01.2015р., отже, лише у 2015 році місцеві ради отримали повноваження і одночасно набули обов'язку по встановленню цього податку.

Разом з тим, судом першої інстанції враховано, що з огляду на неможливість збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом (у якому планується встановити місцевий податок), рішення Дубровицької міської ради від 27.01.2015 року №947 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», не могло бути застосовано в 2015 році, оскільки плановим періодом для застосування цього рішення є 2016 рік.

Суд апеляційної інстанції також вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що наявність у Податковому кодексі України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) норм, які регулюють правила справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не є підставою для його справляння за відсутності відповідного рішення місцевої ради, оскільки Верховна Рада України відповідно до пп.12.1.2 п.12.1 ст.12 ПК України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Таким чином, до 31 грудня 2014 року податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів нежитлової нерухомості не був встановлений взагалі, а тому застосування мінімальних ставок у 2015 році не є можливим.

Враховуючи викладене, у контролюючого органу відсутні правові підстави для покладення на фізичних осіб - власників об'єктів нежитлової нерухомості обов'язку зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік.

Аналогічна правова позиція уже була викладена Верховним Судом у постановах від 22.05.2018 р. (справа №823/1054/16) та від 15.06.2018 р. (справа №823/2/17) та врахована судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржене податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року №1155-13, яким визначено позивачу податкове зобов'язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковий період 2015 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відносно покликання апелянта на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 24.04.2018 року (справа №803/1307/17), то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, оскільки предметом дослідження Верховного Суду у вказаній справі були обставини щодо податку за період 2016 року, тобто відмінні від фактичних обставин у розглядуваній адміністративній справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Згідно п.6 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243 ч.3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області - залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року в адміністративній справі №1740/2158/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Сарненської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий: В. В. Гуляк
Судді: Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови складено 13.03.2019 року