Справа № 640/1821/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
12 березня 2019 року м. Київ № 640/1821/19
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву представника військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1
до військової частини НОМЕР_1
про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач, адреса: АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач, адреса: АДРЕСА_2 ), в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

- визнати відповідь військової частини НОМЕР_1 від 11 січня 2019 року №30 протиправною;

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиконання пункту 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року №173/2002 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» з 01 січня 2003 року по 01 січня 2008 року протиправною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 за період з 01 січня 2003 року по 01 січня 2008 року нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років), передбачену пунктом 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року №173/2002 «Про посилення соціального захисту військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ»;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 за період з 01 січня 2003 року по 01 січня 2008 року донарахувати та виплатити премію ОСОБА_1 у відсотках визначених у наказах командира військової частини НОМЕР_1 за період з 01 січня 2003 року по 01 січня 2008 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 відповідно до вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням встановлених строків нарахування та виплати частини грошового забезпечення з 01 січня 2003 року по 01 січня 2008 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

06 березня 2019 року на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від представника військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, заява про залучення до участі у справі третьої особи, клопотання про залишення позовної заяви без розгляду та заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження представник відповідача послався на те, що дана адміністративна справа не може відноситись до справ незначної складності, оскільки військова частина НОМЕР_1 є підпорядкованою військовій частині НОМЕР_2 , в процесі своєї службової діяльності керується відомчими нормативно правовими актами, наказами, розпорядженнями, іншими документами, що мають правовий характер командира цієї військової частини та знаходиться на її повному фінансуванні.

Крім того, представник відповідача також послався й на те, що розмір виплати 100% від посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років у військовій частині НОМЕР_1 почав здійснюватись у 2001 році на підставі Указів Президента України з грифом «цілком таємно».

Враховуючи періоди, за які просить здійснити донарахування, у військовій частині НОМЕР_1 відсутні необхідні розпорядчі документи, в яких зазначалася підстава і розмір виплати 100% від посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, премії, оскільки вказані документи знищені із збігом термінів їх зберігання.

А тому, як вказує представник відповідача, враховуючи обсяги та характер доказів у справі, її складність, інтерес третьої особи (військової частини НОМЕР_2 ), командир якої є розпорядником бюджетних коштів першого ступеня, необхідність надання пояснень суду, крім викладених у відзиві, та необхідність ставити питання позивачу, досліджувати речові докази, в тому числі з встановленим грифом таємності, просив суд постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Розглянувши заяву представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

У відповідності до пункту 20 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Пунктом 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності, а частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Тобто, виключний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, міститься в частині 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною на підставі Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР (далі Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 8 грудня 1983 року у справі «Ахеn v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСІІЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Тобто, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагає проведення судового засідання, а бажання сторони у справі викласти під час проведення судового засідання свої аргументи, які висловлені нею або можуть бути висловлені у відзиві на позовну заяву (в матеріалах справи міститься відзив відповідача на позовну заяву), не зумовлює необхідність призначення до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Також, у відповідності до статті 96 Кодексу адміністративного судочинства України речовими доказами є предмети матеріального світу, які своїм існуванням, своїми якостями, властивостями, місцезнаходженням, іншими ознаками дають змогу встановити обставини, що мають значення для справи.

Проте, представником відповідача взагалі не обґрунтовано у вказаній заяві, які саме речові докази, на його думку, можуть бути досліджені під час розгляду даної справи, з урахуванням предмета та підстав позову.

Стосовно посилань представника відповідача на наявність доказів, які містять конфіденційну інформацію, або інформацію з грифом «таємно», суд зазначає, що вказані документи, у разі необхідності їх дослідження під час розгляду конкретної справи, направляються до суду у порядку, визначеному чинним законодавством України для таких документів, при цьому, обов`язкового проведення судового засідання з метою долучення або дослідження таких доказів законодавцем не визначено.

За таких підстав, а також враховуючи, що будь яких інших достатніх причин, з яких вбачається необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження представником відповідача не наведено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача та розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Керуючись частиною 4 статті 260, статтями 257,258, 241 - 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В:
Заяву представника військової частини НОМЕР_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Клочкова