Справа № 140/32/19
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року ЛуцькСправа № 140/32/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, позивач) звернулося з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - УДВС ГТУЮ у Волинській області, відповідач) про скасування постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Трофимюка П.В. від 21.12.2018 ВП № 57955755 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розглядати справу за правилами глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судове засідання призначено на 15:00 год. 12.03.2019 (а. с. 1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.12.2018 державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області Трофимюк П.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57955755 з виконання виконавчого листа № 1022/2018, виданого 10.12.2018 Волинським окружним адміністративним судом про зобов'язання ГУПФУ у Волинській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2018 у розмірі 89 % від відповідних сум грошового забезпечення, пунктом 3 якої також постановив стягнути з позивача (боржника у виконавчому провадженні) виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн.

Крім того, 21.12.2018 державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області Трофимюк П.В. виніс постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 57955755, відповідно до якої стягнув з боржника ГУПФУ у Волинській області виконавчий збір в сумі 14892,00 грн.

Позивач не погоджується із оскаржуваною постановою про стягнення виконавчого збору від 21.12.2018 з тих підстав, що відповідно до пунктів 1, 3 частини п'ятої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавчий збір стягненню з позивача не підлягає. Крім того, відповідач виніс дві постанови щодо стягнення виконавчого збору не врахувавши добровільне виконання боржником рішення суду до відкриття виконавчого провадження. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

В поданому до суду відзиві на позов (а. с. 32-34) представник відповідача Трофимюк П.В. позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з тих підстав, що оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог статті 27 Закону № 1404-VIII, оскільки на час відкриття виконавчого провадження рішення суду позивачем не виконано в повному обсязі. При цьому, зазначає, що виконання виконавчого листа № 1022/2018, виданого 10.12.2018 Волинський окружним адміністративним судом здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а не відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Враховуючи наведене, просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Учасники справи в судове засідання не прибули, при цьому представник позивача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується розпискою про вручення повістки про виклик до суду (а.с. 31).

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно із частиною третьою статті 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, оскільки учасники справи в судове засідання не прибули, при цьому представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, тому судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 21.12.2018 державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області Трофимюк П.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57955755 з виконання виконавчого листа № 1022/2018, виданого 10.12.2018 Волинським окружним адміністративним судом про зобов'язання ГУПФУ у Волинській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2018 у розмірі 89% від відповідних сум грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ, на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 та у відповідності до довідки Управління Служби безпеки України у Волинській області від 11.04.2018 №54/16-69. Пунктом 3 якої також постановив стягнути з позивача (боржника у виконавчому провадженні) виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн. (а. с. 8-9).

21.12.2018 державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВСГТУЮ у Волинській області Трофимюк П.В. виніс також постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 57955755, відповідно до якої стягнув з боржника ГУПФУ у Волинській області виконавчий збір в сумі 14892,00 грн. (а. с. 11-12).

Копії вказаних постанов були надіслані позивачу згідно із супровідними листами від 21.12.2018 № 04-35/7888, № 04-35/7890 та отримані боржником 26.12.2018 (а. с. 7, 10).

Отримавши вказані постанови, ГУ ПФУ у Волинській області листом від 03.01.2019 № 33/02-60-34 повідомило УДВС ГТУЮ у Волинській області про те, що зазначене у постанові про відкриття виконавчого провадження рішення суду виконано в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. Зокрема, на виконання рішення суду у справі № 140/2015/18 ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії у розмірі 89% від суми грошового забезпечення. Перерахований розмір пенсії в сумі 11043,88 грн. виплачується з дати набрання законної сили рішенням Волинського окружного адміністративного суду, а саме з 04.12.2018. Крім того, ГУ ПФУ у Волинській області зазначило, що фінансування пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Відтак, виплата перерахованої пенсії за період з 01.01.2018 по 03.12.2018 в сумі 14680,11 грн. буде здійснюватись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (а.с. 40).

Не погоджуючись з оскаржуваною постановою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частинами п'ятою, шостою статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Законом № 1404-VIII передбачено випадки коли виконавчий збір не стягується, а також умову, за якої виконавчий збір не підлягає стягненню (якщо відсутні визначені законом підстави для звільнення від його сплати).

Відповідно до частини п'ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною дев'ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як встановлено судом, рішенням суду у справі 140/2015/18 зобов'язано ГУ ПФУ у Волинській здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2018 у розмірі 89% від відповідних сум грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ, на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21.02.2018 №103 та у відповідності до довідки Управління Служби безпеки України у Волинській області від 11.04.2018 №54/16-69.

Проте позивачем здійснений перерахунок пенсії ОСОБА_2 та здійснюється виплата з 04.12.2018, але виплати пенсії з 01.01.2018 по 03.12.2018 в сумі 14680,11 грн. не відбулося.

Вказане свідчить про те, що фактичного виконання в повному обсязі рішення суду не відбулося, оскільки рішенням суду у справі 140/2015/18 було зобов'язано ГУ ПФУ у Волинській провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2018, а не тільки зробити перерахунок.

При цьому суд зазначає, що здійснення перерахунку пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі.

Доказів надання державному виконавцю даних про повне виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі 140/2015/18, в тому числі і в частині зобов'язання здійснити виплату пенсії ОСОБА_2 не надано.

На думку суду, надання повідомлення про те, що виплата пенсії за період з 01.01.2018 по 03.12.2018 в сумі 14680,11 грн. буде проведена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» (далі - Порядок № 649), не є виконанням рішення суду в повному обсязі.

Проаналізувавши положення статей 26, 27 Закону № 1404-VIII суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов'язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій з поміж-іншого, державний виконавець зобов'язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Питання про закінчення виконавчого провадження та відповідно стягнення виконавчого збору (постанова про стягнення якого є окремим виконавчим документом), державний виконавець вирішує під час виконавчого провадження, якщо з'ясує, що для цього є відповідні підстави.

Частиною четвертою статті 19 Закону №1404-VIII визначено, що сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Станом на дату винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Як свідчать матеріали справи, позивачем суду не надано належних та допустимих доказів щодо наявності правових підстав для закінчення виконавчого провадження № 57955755 по виконанню виконавчого листа у справі 140/2015/18 та відсутності підстав для стягнення виконавчого збору.

З огляду на встановлені в даній справі обставини, суд дійшов висновку, що на дату відкриття виконавчого провадження, у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Отже, відкриваючи виконавче провадження та приймаючи оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору, державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону №1404-VIII.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно з частинами другою-третьою статті 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини другої статті 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Разом з тим, посилання позивача на те, що відповідно до пункту 1 частини п'ятої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, суд не приймає до уваги, враховуючи на наступне.

Рішення суду про стягнення коштів та рішення суду про зобов'язання вчинити певні дії є різними за своєю природою, тому для таких рішень встановлено і різний порядок виконання.

Так, рішення суду про стягнення коштів виконуються в загальному порядку, що передбачений розділом 7 Закону №1404-VIII, в свою чергу, рішення суду про зобов'язання вчинити певні дії виконуються в порядку статті 63 та статті 75 Закону №1404-VIII. На відміну від рішень судів про стягнення коштів з боржника, при виконанні яких можливе застосування всього передбаченого спектру дії примусового характеру, таких як арешт майна та його продаж, списання коштів з рахунків і тощо, при виконанні рішень, які зобов'язують боржника вчинити певні дії, державний виконавець має право лише перевіряти виконання судового рішення та накладати штрафи у чітко визначених розмірах без права стягнення на майно боржника.

Таким чином, Закон №1404-VIII розділяє поняття рішень про стягнення боргу та виконання рішень про зобов'язання вчинити певні дії (рішення немайнового характеру). У зв'язку із цим, положення про не стягнення виконавчого збору за рішеннями про стягнення періодичних платежів, на яке посилається позивач у своїй позовній заяві не розповсюджується на порядок виконання рішень немайнового характеру (зокрема, про зобов'язання вчинити певні дії).

Враховуючи, що позивачем не виконано рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі 140/2015/18 до відкриття виконавчого провадження ВП № 57955755, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що боржником є ГУ ПФУ у Волинській області, тобто державний орган, вказаний виконавчий лист містить вимогу щодо зобов'язання вчинити певні дії, а не стягнення. Тому виконання вказаного виконавчого листа здійснюється у відповідності до норм Закону України "Про виконавче провадження", а не Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов'язком державного виконавця.

Отже, в даному випадку, виконання виконавчого листа не відбувається у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", а тому пункт 3 частини п'ятої статті 27 Закону № 1404-VIII не може бути застосований.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №703/1115/17 від 12.12.2018, №750/7406/17 від 21.11.2018, яка відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норм права.

Щодо посилання позивача на те, що виплата пенсії за період з 01.01.2018 буде проведена в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», суд зазначає наступне.

Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Відповідно до пунктів 2, 5, 6, 8 цього Порядку боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення.

Підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Перевірку обґрунтованості розрахованої боржником суми, що підлягає виплаті, проводить в Пенсійному фонді України комісія з питань погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

Комісія приймає одне з таких рішень: про наявність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку; про відсутність підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку.

У разі відсутності підстав для виплати суми, зазначеної в розрахунку, у п'ятиденний строк комісія повідомляє боржнику про прийняте рішення, зазначивши при цьому причини відмови.

У разі потреби комісія може прийняти рішення про повернення матеріалів боржнику на доопрацювання.

Так, ГУ ПФУ у Волинській області, не надано ані до суду, ані до відповідача жодного доказу, який би свідчив про вчинення позивачем дій, зазначених у пункті 5 Порядку №649, зокрема, направлення до Пенсійного фонду України: документу, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунку суми, що підлягає виплаті, засвідченого керівником боржника або уповноваженою ним особою.

Крім того, суд зазначає, що предметом спірних правовідносин в даній справі є саме правомірність винесення постанови про стягнення виконавчого збору відповідачем. Порядком № 649 визначено механізм виплати коштів за рішеннями суду по даній категорії справ, що в свою чергу не свідчить про те, що рішення суду в частині виплати коштів виконано. Затвердження механізму виплати коштів не є тотожним поняттю виплати коштів, як це зазначено в рішенні суду. Враховуючи викладене суд зазначає, що посилання позивача на вказаний Порядок, як підставу виконання судового рішення до уваги судом не приймається.

На даний час виконавче провадження не закінчено та тривають заходи примусового виконання рішення суду.

Статтею 27 Закону №1404-VIII чітко визначено підстави для звільнення від сплати виконавчого збору, які на думку суду, в даному випадку у позивача відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, враховуючи вищевикладені обставини справи, відповідач довів правомірність винесення постанови від 21.12.2018 ВП № 57955755 про стягнення виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, в зв'язку з чим у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 229, 243-246, 268-269, 271-272, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.С. Денисюк