Справа № 161/1814/19
Суддя: Присяжнюк Л. М.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/1814/19
Провадження № 2-а/161/102/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого - судді Присяжнюк Л.М., за участю секретаря судового засідання Петрової В.О., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача Демчишака М.М., представника відповідача Гаврилишина Т.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області, поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Демчишака Мирослава Михайловича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 27 січня 2019 року серії НК №592589, -

ВСТАНОВИВ:

04 лютого 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області (далі - відповідач-1) про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 27 січня 2019 року серії НК №592589 (далі - спірна постанова).

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а також відсутність у відповідача доказів, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Також посилається на процесуальні порушення допущені відповідачем, зокрема на те, що у постанові невірно вказано місце вчинення правопорушення, а також йому не було роз'яснено його права, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

З наведених підстав позивач просить суд скасувати спірну постанову.

Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року до участі у справі як співвідповідача залучено поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Демчишака Мирослава Михайловича (далі - відповідач-2, а разом - відповідачі).

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник позивача додатково зазначив, що із наданого представниками поліції відеозапису події не вбачається, що на заборонений сигнал світлофора проїхав автомобіль позивача, подані докази відповідачем є неналежними.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Додатково суду пояснив, що ним 27 січня 2019 року було виявлено правопорушення, вчинене громадянином ОСОБА_1, який здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, внаслідок чого відбувся розгляд адміністративної справи, за наслідками якого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Представник відповідачів у судовому засіданні та в письмовому відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки факт вчинення правопорушення підтверджується відеозаписом з бодікамери поліцейського.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, зокрема відеозапис події, письмове пояснення позивача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, а також не заперечується сторонами, що 27 січня 2019 року, за адресою м. Луцьк, вул. Володимирська, 105, поліцейським роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Демчишаком Мирославом Михайловичем винесена постанова про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 27 січня 2019 року серії НК №592589, в якій зафіксовано, що громадянин ОСОБА_1, керував транспортним засобом Toyota Land Cruiser 200, державний номер НОМЕР_1, 27 січня 2019 року о 19 год. 00 хв. в м. Луцьку по вул. Володимирська, 105, та проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора, а саме жовтий, чим порушив п. 8.7.3 «ґ» ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, за яке накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с.4).

Позивач отримав вказану постанову того ж дня наручно, що не заперечується сторонами.

Надаючи правову оцінку вищенаведеній постанові відповідача, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

В свою чергу, пунктом 8.7.3 «ґ» ПДР передбачено, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Стосовно наявності чи відсутні факту адміністративного правопорушення та порушення позивачем ПДР, суд зазначає таке.

З наданого відеозапису з патрульного автомобіля слідує, що дійсно, близько 18:50 год 27 січня 2019 року (згідно помітки часу на відео) автомобіль позивача перетинає регульований перехрестя на заборонений сигнал світлофора. В подальшому, з наданого відеозапису на якому зафіксоване спілкування позивача з поліцейським (мітка часу 18:51) слідує, що він не заперечував що проїжджав перехрестя, і вказав, що проїжджав його на «миготливий жовтий сигнал». Крім того, із наступних відеозаписів вбачається, що позивачу були роз'яснені права при розгляді справи про вчинення адміністративного правопорушення та зачитана постанова.

Загальновідомою є інформація що чинними ПДР не передбачено такого виду сигналу як «миготливий жовтий», а отже вказані відеофайли повністю та беззаперечено підтверджують факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Стосовно доводів представника позивача про те, що з відео не вбачається, що перехрестя проїхав саме автомобіль позивача, суд зауважує, що як обидва відеозаписи здійснені в короткий проміжок часу, позивач під час спілкування з поліцейським не заперечував, що саме його автомобіль проїхав перехрестя на «мигаючий жовтий сигнал», а з наданих відеозаписів не слідує, що в той проміжок часу перехрестя перетинали будь-які інші автомобілі.

Суд в цій частині зауважує, що можливо також взяти до уваги, в поєднані з наданими відеофайлами, безпосереднє спостереження поліцейського, який виявив правопорушення та відразу, в короткий проміжок часу зупинив позивача.

Окрім того, під час судового розгляду представником відповідача були надані письмові пояснення, які були надані позивачем поліцейському під час складання адміністративних матеріалів, з яких слідує, що позивач визнає факт проїзду світлофора на жовтий сигнал. Позивач під час судового засідання особисто підтвердив суду факт написання даних письмових пояснень та їх достовірність.

Щодо посилання представника позивача на правову позицію, яка наведена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року по справі №338/1/17, зокрема щодо неможливості застосування відеозапису з бодікамери поліцейського як доказу без зазначення відомостей про нього у постанові, суд зауважує, що відповідно до постанови Верховного Суду від 12.12.2018 року справа №205/8410/16-а відеозапис з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції є доказом підтверджуючим вину особи. Такий висновок Верховного Суду від 12.12.2018 року в справі №205/8410/16-а дає суду підстави прийняти та визнати належними доказами - відеозаписи з нагрудного реєстратора інспектора патрульної поліції в даній адміністративній справі в сукупності з іншими доказами.

Отже, належними та допустимими доказами підтверджений факт проїзду позивачем перехрестя на заборонений сигнал світлофора.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника позивача, що він в'їхав перехрестя на миготливий зелений сигнал, а покидав його уже на жовтий, оскільки вказане повністю спростовується наданим відеозаписом, а тому не можна стверджувати, що позивач в даній ситуації виконував вимоги п.16.8 ПДР стосовно обов'язку водія покинути перехрестя.

Крім того, представник позивача посилається п.8.11 ПДР, в якому визначено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Однак з наданого відповідачами відео слідує, що в даній дорожній ситуації позивач проїжджав перехрестя на невеликій швидкості та за відсутності інших учасників дорожнього руху, а отже не можливо стверджувати, що йому для зупинки необхідно було б вдатися до екстреного гальмування.

Крім того, відповідно до п.12.1 ПДР під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Отже позивач, обираючи свою швидкість руху та під'їжджаючи до регульованого світлофором перехрестя, повинен врахувати дорожню обстановку, зокрема факт появи миготливого зеленого сигналу світлофора та зупинитися перед ним у разі увімкнення жовтого сигналу світлофора без вдавання до екстреного гальмування. Не виконання цих вимог ПДР з боку позивача не є підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності за проїзд заборонного сигналу світлофора.

Стосовно доводів позивача про те, що поліцейський невірно вказав адресу вчинення правопорушення, суд зауважує, що вказане процесуальне порушення не є грубим та таким, що тягне за собою скасування спірної постанови, оскільки у ній зазначена адреса сусіднього будинку (вул. Володимирська, 105), який знаходиться неподалік перехрестя на якому було вчинено правопорушення.

Стосовно посилання позивача на те, що поліцейський не роз'яснив йому його права та обов'язків під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд зауважує, що з наданого відповідачами відео слідує що позивачу були розсунені його права та обов'язки. Крім того, позивач мав змогу скористатися правовою допомогою, а також скористатися всіма процесуальними правами, на стадії оскарження спірної постанови до суду, як до органу, який правомочний розглядати скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, і всі його доводи та заперечення були вислухані судом та враховані під час прийняття рішення, чим було забезпечено право на доступ до справедливого суду, яке гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема в частині забезпечення права на захист.

Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Оскільки під час розгляду судом цієї адміністративної справи відповідачем належними та допустимими доказами, зокрема відеозаписом події, доведений факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовну заяву слід залишити без задоволення, а спірну постанову - без змін.

Інші доводи позивача та його представника не спростовують висновків суду, а розцінюються судом, як намагання позивача уникнути адміністративної відповідальності.

Керуючись статтею 286 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області, поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Демчишака Мирослава Михайловича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 27 січня 2019 року серії НК №592589- залишити без задоволення, а вказану постанову - без змін.

Згідно зі статтями 255, 286, 293, 295 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1, який проживає за адресою АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідачами у справі є:

1) Управління патрульної поліції у Волинській області, адреса місцезнаходження м. Луцьк, вул. Залізнична, 15;

2) поліцейський роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Демчишак Мирослав Михайлович, адреса робочого місця м. Луцьк, вул. Залізнична, 15.

Повне судове рішення складено, підписано та проголошено 12 березня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк