Справа № 807/422/18
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2019 року м. Ужгород№ 807/422/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Плеханова З.Б.

при секретарі Копосович Е.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,- представник ОСОБА_2

відповідача: Головне управління ДФС у м. Києві ,- представник не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у м. Києві, яким просить:

1. Прийняти адміністративний позов до провадження.

2. Визнати протиправним та скасувати :

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві за №20701-1305- 2652 від 27 березня 2018 року;

- податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві за №20702-1305- 2652 від 27 березня 2018 року.

3.Стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

1.Позиції сторін

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що Головним управлінням ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення, за якими позивачу визначені суми податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб, а саме :

- за податковим-повідомленням рішенням від 27 березня 2018 року № 20701-1305-2652 згідно з підпунктом 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 287.5 ст.287 та пп. 288.7 ст. 288 розділу XIII Податкового кодексу України нараховано суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» в розмірі - 55015,83гривень;

- за податковим повідомленням-рішенням від 27 березня 2018 за № 20702-1305-2652 2652 згідно з підпунктом 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 287.5 ст.287 та пп. 288.7 ст. 288 розділу XIII Податкового кодексу України нараховано суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» в розмірі - 86430,79 гривень.

Із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач категорично не погоджується та вважає, що вони є протиправними та не відповідають положенням Податкового кодексу України, діючому законодавству України і як наслідок підлягають скасуванню, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

08 червня 2018 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача - Головного управління ДФС у м. Києві на позовну заяву, згідно якого представник заперечує проти задоволення позову.

Зокрема, зазначає що Головним управлінням ДФС у м. Києві були сформовані вищезазначені податкові повідомлення рішення від 27 березня 2018 року з визначеною сумою податкового зобов'язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за період 2018 рік. Громадянці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на праві власності належить нежила будівля цеху захисних покриттів (літ.Ц) площею 619,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі Договору купівлі-продажу від 15.10.2003р. №4501, та яка зареєстрована в органах БТІ 21.10.2003р. за реєстровим №733-з. Дане нежиле приміщення знаходиться на земельних ділянках площею 1378,3 кв.м. (0,1378 га) та 877,33 кв.м. (0,0877 га) по АДРЕСА_1, кадастрові номери ділянок НОМЕР_2 та НОМЕР_3, які обліковуються за ОСОБА_1.

Також зазначає, що твердження позивача про те, що він нежилу будівлю в АДРЕСА_1 використовує для власної підприємницької діяльності з метою отримання прибутку, спростовує його доводи про те, що земельна ділянка використовується ним у власній господарській діяльності, оскільки об'єктом такої діяльності є об'єкт нерухомості, а не земельна ділянка. Отже, ОСОБА_1 не підлягає звільненню від сплати земельного податку на підставі п.п. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України, як платник єдиного податку, оскільки земельна ділянка, яка є об'єктом оподаткування, не використовується Позивачем для провадження господарської діяльності.

З огляду на викладене ГУ ДФС у м. Києві було правомірно нараховано ОСОБА_1 земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік. Враховуючи зазначене вище, Головне управління ДФС у м. Києві вважає, що податкові повідомлення-рішення від 27.03.2018 № 20701-1305-2652 та № 20702-1305-2652 відповідають вимогам законодавства України та позиціям Верховного Суду України ( постанова від 24.11.2015 року № 21-2352а15 , постанові від 24.11.2015 у справі № 826/14703/13-а, постанова від 27.02.2018 у справі № 826/8675/17). Відтак просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

18 червня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погоджується з позицією представника відповідача викладеною у відзиві на позов. Зокрема зазначає, що посилання відповідача на рішення Верховного Суду України у даному випадку є невірним, оскільки у вказаних відповідачем постановах спір мав місце з приводу того, що платник обґрунтовував позовні вимоги та посилався на протиправність спірного податкового повідомлення - рішення, у зв'язку з відсутністю обов'язку щодо сплати земельного податку, оскільки йому не належить право власності або користування об'єкту оподаткування земельним податком ВСУ вказав, що «...правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Отже, як зазначає позивач, направляючи податкові повідомлення-рішення щодо сплати земельного податку тим платникам єдиного податку, які використовують належні їм ділянки в господарській діяльності, органи контролю порушують закон. А таке вільне тлумачення норм податкового законодавства не допускається. Просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

07 серпня 2018 року від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення. Відповідно до яких, зазначено, що при розрахунку земельного податку ОСОБА_1 використаний Витяг з бази даних ПК «Кадастр», станом на 30.01.2018 року, який наданий Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (далі - Департамент) в електронному вигляді.

Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 та Закону України «Про оцінку землі» від 11.12.2003 року № 1378-ІУ, ведення Державного земельного кадастру та надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок покладено на Держгеокадастр та його територіальні органи.

Крім цього, згідно з рішенням Київської міської ради від 18.04.2013 року № 194/9251, ведення міського земельного кадастру та надання довідок про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок покладено на Департамент. Враховуючи вищевикладене, в додатках до відзиву на позовну заяву було додано витяг з бази даних ПК «Кадастр» станом на 30.01.2018р., наданий Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) по земельних ділянках, що знаходиться за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 та НОМЕР_3, та копію листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) від 14.03.2017 №05707/4512. З огляду на викладене ГУ ДФС у м. Києві було правомірно нараховано ОСОБА_1 земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік.

18 вересня 2018 року від представника позивача на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що у матеріалах судової справи відсутній будь-який доказ щодо формування земельних ділянок, по яким Відповідачем визначено суму податкового зобов'язання, визначення площ земельних ділянок та внесення інформації про них до Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номера. Зазначає, що до моменту запису, сформованого у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку позивачка не повинна сплачувати земельний податок.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак 12.02.2019 року до суду надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

2. Обставини, встановлені судом.

На підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2003 року №4501 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №4501 ОСОБА_1 належить на праві власності нежила будівля цеху захисних покриттів (літ. Ц) площею 619,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1,(а.с..13-14).

Представником відповідача на вимогу суду щодо надання документів, які стали підставою для внесення до Бази даних ПК "Кадастр" земельних ділянок по АДРЕСА_1 надано Технічний звіт по встановленню зовнішніх меж земельних ділянок по АДРЕСА_1 (код НОМЕР_2 НОМЕР_3), складений ПП Сарнавський та погоджений начальником відділу землевпорядкування Деснянського району, який містить :

- пояснювальну записку

- акт встановлення меж в натурі від 08.12.2003 року

-викопіювання

-абрис земельних ділянок

- опис меж та план земельних ділянок

-характеристика земельних ділянок

- акт перевірки та прийомки виконаних робіт

- договір купівлі-продажу від 15.10.2003 року

- копія паспорту ОСОБА_1

- довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_1

- реєстраційне посвідчення № 008789

- одговір купівлі-продажу від 02.10.2002 року

- Акт прийому передачі будівель від 08.10.2002 року.( а.с. 195-116)

Відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_4 від 28.05.2012р.- ОСОБА_1:

- перебуває на спрощеній системі оподаткування, ставка єдиного податку 20%, 2 група

- код ЄДРПОУ НОМЕР_5

-Місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1

-Види господарської діяльності: Неспеціалізована оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, допоміжне обслуговування наземного транспорту.

Відповідно до витягу з бази даних ПК «Кадастр» станом на 30.01.2018, загальна площа земельних ділянок, які обліковуються за ОСОБА_1 складає (а.с.28):

-0,1378 га кадастровий номер НОМЕР_2, економіко-планувальна зона - № 508, базова вартість 1-го кв.м. становить 734,51 грн/кв.м.;

-0,0877 га кадастровий номер 62:068:0192, економіко-планувальна зона - № 508, базова артість 1-го кв.м. становить 734,51 грн/кв.м.

- Земельні ділянки площею 1378,3 кв.м. (0,1378 га) та 877,33 кв.м. (0,0877 га) по АДРЕСА_1, кадастрові номери ділянок - 2:068:0141 та НОМЕР_3.

Також згідно листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) від 14.03.2017р. №05707/4512 нормативна грошова оцінка земельної ділянки (а.с.29) :

- площею 1378,30 кв.м. на АДРЕСА_1 (обліковий код ділянки НОМЕР_2) складає 2881026,30 грн.;

- площею 877,33 кв.м. на АДРЕСА_1 (обліковий код ділянки НОМЕР_3) складає 1833861,13 грн.

Згідно товаро-транспортних накладних, наданих представником позивача, замовником послуг є ФОП ОСОБА_1, яка є вантажовіправником з м.Ужгорода та вантажоотримувачем у АДРЕСА_1, склад . ( а.с. 47-52)

Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 та Закону України «Про оцінку землі» від 11.12.2003 року № 1378-ІУ, ведення Державного земельного кадастру та надання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок покладено на Держгеокадастр та його територіальні органи.

Крім цього, згідно з рішенням Київської міської ради від 18.04.2013 року № 194/9251, ведення міського земельного кадастру та надання довідок про нормативно-грошову оцінку земельних ділянок покладено на Департамент.

Базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнтів індексації (ст. 271 ПКУ).

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у м. Києві 27.03.2018 року прийняті податкові повідомлення-рішення, за якими позивачу визначені суми податкового зобов'язання із земельного податку з фізичних осіб, а саме :

- за податковим-повідомленням рішенням від 27 березня 2018 року № 20701-1305-2652 згідно з підпунктом 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 287.5 ст.287 та пп. 288.7 ст. 288 розділу XIII Податкового кодексу України нараховано суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» в розмірі - 55015,83гривень (а.с.9);

- за податковим повідомленням-рішенням від 27 березня 2018 за № 20702-1305-2652 2652 згідно з підпунктом 54.3.3. пункту 54.3. статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 287.5 ст.287 та пп. 288.7 ст. 288 розділу XIII Податкового кодексу України нараховано суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» в розмірі - 86430,79 гривень. (а.с.10);

Розрахунок податку було проведено наступним чином:

-ППР № 20702-1305-2652 від 27.03.2018р.

2881026,30 грн. х 1 х 3% = 86430,79 грн. де,

2881026,30 грн - нормативна грошова оцінка ділянки на 2017р.;

1 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки (ст. 289, п. 9 підрозділу 6 розділу XX "Перехідні положення" ПКУ)

3% - ставка податку на землю відповідно до пп. 5.4. Положення;

-ППР № 20701-1305-2652 від 27.03.2018р.

1833861,13 грн. х 1 х 3% = 55015,83 грн. де,

1833861,13 грн - нормативна грошова оцінка ділянки на 2017р.;

1 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки (ст. 289, п. 9 підрозділу 6 розділу XX "Перехідні положення" ПКУ)

3% - ставка податку на землю відповідно до пп. 5.4. Положення.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 вказаного Кодексу визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Базою оподаткування земельним податком є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнтів індексації (ст. 271 ПКУ).

За змістом пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

В силу вимог пункту 287.8 статті 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Приписами статті 120 Земельного кодексу України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об'єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов'язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об'єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач являється власником нежилої будівлї цеху захисних покриттів (літ. Ц) площею 619,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 15.10.2003 року №4501 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л.С.зареєстрованого в реєстрі за №4501.

Верховний Суд України у своїй постанові від 07 липня 2015 року у справі №826/12388/13-а за позовом ОСОБА_4 до ДПІ у Солом'янському районі ГУ Міндоходів у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення дійшов висновку, що незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у п.5.2 ст.5 ПК, обов'язок зі сплати земельного податку виник у ОСОБА_4 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Крім того, позивач посилається на те, що вона здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, зокрема є платником єдиного податку, а належна йому на праві приватної власності будівля використовується у власній господарській діяльності, що є підставою для звільнення його від обов'язку сплати земельного податку у силу положень статті 297 Податкового кодексу України.

У пункті 269.2 статті 269 Податкового кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Так, відповідно до підпункту 4 пункту 297.1. статті 297 Податкового кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб'єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

При цьому, як вбачається зі свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 від 28.05.2012 р.до основного виду підприємницької діяльності позивача належить неспеціалізована оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, допоміжне обслуговування наземного транспорту, що спростовує доводи позивача відносно використання у власній господарській діяльності земельної ділянки, оскільки об'єктом такої діяльності позивача є об'єкти нерухомості, а не земельна ділянка, на яких вони розташовані.

Відтак, платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Рішенням Київської міської ради від 18 квітня 2013 року N 194/9251 "Про ведення міського земельного кадастру" встановлено, що відповідно до Земельного кодексу України, законів України "Про оренду землі", "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", "Про землеустрій", "Про оцінку земель", "Про столицю України - місто-герой Київ", "Про місцеве самоврядування в Україні", з метою забезпечення вирішення питань передачі (надання) земельних ділянок у власність або в користування із земель комунальної власності міста Києва, для встановлення місця розташування об'єктів землеустрою на території міста, їхніх меж, розмірів, правового статусу, визначення грошової оцінки земельних ділянок, здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності та для прийняття відповідних рішень органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування Київська міська рада вирішила:

1. Організувати ведення міського земельного кадастру - електронної (автоматизованої) геоінформаційної системи і бази даних, що забезпечує збирання, оброблення, аналіз, моделювання, постачання геопросторових даних і відображає черговий стан використання та охорони земель комунальної власності територіальної громади та інших земель міста Києва (далі - міський земельний кадастр) (А-20620).

2. Ведення міського земельного кадастру покласти на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

3. Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації):

3.1. Забезпечити ведення міського земельного кадастру на основі створеної за кошти міського бюджету автоматизованої системи програмного комплексу "Кадастр".

Рішенням Київської міської ради "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" від 23.06.2011 року:

1) установила в м. Києві місцеві податки та збори:1.1. Податок на майно, який складається з:1.1.1. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;1.1.2. транспортного податку;1.1.3. плати за землю,

2) затвердила Положення про плату за землю ( Додаток 3 до Рішення), в п. 5.4. якого зазначено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено (крім комунальної власності), встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктом 5.3 цього Положення.

Суд зауважує, що ні рішення Київської міської ради, ні дії Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на предмет перевірки їх законності судом не переглядалися, на підставі чого суд критично оцінює посилання представника позивача на їх неправомірність з приводу інформації щодо вказаних земельних ділянок., оскільки за змістом пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 7 липня 2015 року (справа №21-775а15), постанові від 7 липня 2015 року (справа №826/12388/13-а) та постанові від 24 листопада 2015 року (справа №826/14703/13-а).

З огляду на встановлені судом обставини, а також беручи до уваги вимоги наведених норм, суд дійшов висновку щодо правомірності здійсненого контролюючим органом донарахування з земельного податку, зважаючи на те, що позивач був власником нежилого приміщення та був землекористувачем земельної ділянки, на якій було розташоване належне йому на праві власності приміщення, яке використовувалося у його власній господарській діяльності, на відміну від земельної ділянки на якій воно розташоване.

Даний висновок узгоджується також з позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі №826/8675/17 (адміністративне провадження №К/9901/2205/18).

Згідно до ст. 242 ч.5 КАСУ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що позивач є платником земельного податку, тому підстави для скасування оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та задоволення адміністративного позову відсутні.

Суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевірив дії та рішення відповідача чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого ним рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 242-248 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. В Позові ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.03.2018 року - відмовити повністю. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Закарпатський окружний адмінсуд до Восьмого апеляційного адмінсуду.

СуддяЗ.Б. Плеханова

Повний текст рішення складено та підписано 07 березня 2019 року.