Справа № 520/210/19
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 р. № 520/210/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Чайкіної Н.Е.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_3 (62500, Харківська обл., Вовчанський р-н, м. Вовчанськ, пр-т. Руднєва б.10) до Харківської митниці ДФС (61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-б) про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив визнати протиправними і скасувати: рішення Харківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UА807000/2018/001561/2 від 26.12.2018; картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА807190/2018/00974; стягнути (відшкодувати) шкоду, заподіяну оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю субєкта владних повноважень - відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці Державної фіскальної служби України (адреса: 61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-б) на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт МК504492 від 27.06.1997, виданий Вовчанським РВ УМВС України в Харківській обл., адреса: 62500 Харківська обл., Вовчанський р-н , м. Вовчанськ, пр-т. Руднєва б.10, Україна) в сумі 47453 грн. 81 коп. (в тому числі 46193,81 грн. - переплачена позивачем сума податків при розмитненні автомобіля; 1260,00 грн. - переплачені позивачем послуги митного терміналу).

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, суд дійшов наступного.

Судовим розглядом встановлено, що 20.11.2017 ОСОБА_4 в США було придбано пошкоджений легковий автомобіль марки HONDA модель CIVIC номер кузову /VIN/ 2HGFC2F50HH533460, з бензиновим двигуном обємом 1996 см 3, потужністю 118 кВт, 2017 року виготовлення, білого кольору.

Попереднім власником вказаного автомобіля була страхова компанія Mercury Insurance Group, США, що підтверджується копією технічного паспорту SALVAGE CERTIFICATE №V61110917GT (а.с.20).

За допомогою послуг дилера - фірми CARS WEST LLC, яка зареєстрована за адресою: 33753 Wild Horse Way Yucaipa, CA. 92399, США, автомобіль було придбано за 5750,00 доларів США на аукціоні Insurance Auto Auctions, Inc (інтернет ресурс www.IAAI.com), який знаходиться у США.

Придбаний автомобіль був зареєстрований на аукціоні як лот №20764659. Додатково було сплачено за послуги аукціону в сумі 573,5 (507,50+59,00+7,00) доларів США, тобто загальна сума вартості автомобіля з послугами аукціону складає - 6323,50 доларів США, що підтверджується документом Buyer Receipt №11368164 від 11/21/2017 (а.с.22).

21.11.2017 року ОСОБА_5, за дорученням позивача, оплатила вартість автомобіля номер лоту № 20764659, послуги аукціону, та частину транспортних послуг, сплативши загальну суму 6442,50 доларів США, що підтверджується документом Potwierdzenie przelewu №1121 від 21.11.2017 (а.с.38).

Після придбання, автомобіль було перевезено морем з порту США м. Лос- Анджелес до республіки Німеччина, порт міста Бремерхавен, у збірному контейнері на чотири автомобілі №MSKU9118941 разом з іншими трьома автомобілями, що підтверджується накладною /HOUSE BILL OF LADING №17138841 від 14.12.2017 (а.с.39).

При завантажені автомобіля у контейнер, була зроблена процедура митного очищення у режимі - експорт, згідно митної декларації США від 14.12.2017, митна вартість товару - автомобіля марки HONDA модель CIVIC номер кузову VIN 2HGFC2F50HH533460 склала 6324 доларів США, що підтверджується копією декларації (а.с.40).

20.02.2018 дилерською компанією CARS WEST LLC було видано документ про перехід права власності на придбаний автомобіль HONDA - INVOICE №21166902 від 20.02.2018, яким підтверджено сплату вартості автомобіля, послуг аукціону, послуг дилерської компанії та витрат на транспортування автомобіля, загальною сумою 6806,00 доларів США.

07.12.2018 вказаний автомобіль було завезено на митну територію України, через митний пост Ягодин, Волинська митниця ДФС. Транспортувався автомобіль на вантажному автомобілі НОМЕР_2/АС5495ХР, у складі збірного вантажу, з іншими транспортними засобами, перевізником ОСОБА_6

При транспортуванні автомобіля та перетині кордону, документально було зафіксовано пошкодження автомобіля, та зазначена його митна вартість - 6806,00 доларів США, що підтверджується митним документом ЕЕ № UA807190/2018/22040 від 07.12.2018, митною декларацією від 07.12.2018, актом про проведення митного огляду транспортного засобу №UA205010/2018/217775 від 07.12.2018 (а.с.43-46).

11.12.2018 автомобіль було доставлено на митний термінал ТОВ «ГРАНД ВІНД» митного поста Харків-автомобільний, Харківської митниці ДФ та знаходився на вказаному терміналі до 27.12.2018.

Оплата за послуги терміналу, згідно рахунку-фактурі №СФ-0008343 від 28.12.2018 та квитанції на сплату послуг №37 від 28.12.2018 склала 1780,0 грн. (а.с.68-61).

12.12.2018 автомобіль HONDA модель CIVIC номер кузову VIN 2HGFC2F50HH533460, який знаходився на митному терміналі, був оглянутий судовим експертом автотоварознавцем та, після чого складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 121201 від 12.12.2018, згідно з яким: «Тип автомобіля HONDA CIVIC 2.0L LX VIN 2HGFC2F50HH533460, що ввозиться на митну територію України, представлено в аварійному, пошкодженому стані» (а.с.47-57).

13.12.2018 ТОВ «КОМПАС ЛОГІСТІК» до митного органу митного поста Харків-автомобільний, Харківської митниці ДФС, було подано декларацію UA807190.2018.024019, згідно якої заявлена митна вартість автомобіля HONDA CIVIC 2.0L LX VIN 2HGFC2F50HH533460 складає 6806,00 доларів США (а.с.62).

13.12.2018 Харківською митницею ДФС було відмовлено у оформленні митної декларації № UA807190/2018/024019 та 26.12.2018 Харківська митниця ДФС прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2018/001561/2 (а.с.17, 18-19).

В подальшому, Харківська митниця ДФС видала картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807190/2018/00974, згідно якої було відмовлено у прийнятті поданої митної декларації UA807190.2018.024019, у звязку з неможливістю здійснення митного оформлення товарів, в звязку з невірним визначенням їх митної вартості, та прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів MUA807000/2018/001561/2 від 26.12.2018.

На підставі вказаного рішення, позивач оформив нову ВМД по формі МД-2 №UA807190/2018/025674, сплативши митні платежі відповідно до зміненої вартості автомобіля, яка згідно розрахунків митниці склала 12100,00 доларів США.

Позивач зазначає, що таку суму перераховано з перебільшенням необхідної, на випадок зміни міжбанківського курсу вартості валют. Та згідно до ВМД по формі МД-2 № UA807190/2018/025674 з внесеної суми було сплачено 107443,56 гривень за митне оформлення автомобіля.

Не погоджуючись із такими діями та рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Згідно з частиною п'ятою цієї статті забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не повязаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 264 Митного кодексу України орган доходів і зборів відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: 1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; 2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обовязкових реквізитів; 3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач одночасно з митною декларацією в повному обсязі надала до Митниці документи, які підтверджують митну вартість товару, згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а також наявні у позивача документи згідно з частиною третьою цієї статті, тоді як Митниця не довела, що подані ОСОБА_3 документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому Митниця не обґрунтувала та не довела неможливість визначення митної вартості за ціною контракту (методом № 1).

В разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов'язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

З огляду на викладене, рішення Харківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UА807000/2018/001561/2 від 26.12.2018 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА807190/2018/00974 не можна визнати законними та обґрунтованими.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача переплаченої суми податків при розмитненні автомобіля та послуг митного терміналу, суд зазначає наступне.

Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів урегульовано ст. 301 Митного кодексу України (далі МК України), якою встановлено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України (далі ПК України).

Відповідно до пп. 17.1.10 п. 17.1 ст. 17 ПК України платнику надано право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 43 ПК України визначено умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань.

Згідно пп. 43.2. ст. 43 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

За змістом пп. 43.3 ст. 43 ПК України обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення.

Відповідно до п.1 розділу ІІІ Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 18.07.2017 № 643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною пятою статті 301 Митного кодексу, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Відповідно до п.3 Порядку, у заяві зазначаються: 1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім'я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 4) напрям(и) перерахування суми коштів: а) на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; б) для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); в) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на депозитний рахунок 3734; на депозитний рахунок 3734 іншої митниці ДФС; на банківський рахунок 2603 (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); г) для погашення грошового зобовязання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.

До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо повернення сум відповідних митних платежів; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Враховуючи вищезазначені норми права, підставою для стягнення надмірно сплачених до бюджету митних платежів є відповідна заява платника податків.

Проте доказів подання такої заяви позивачем до органів митного контролю матеріали справи не містять, а тому суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення 46193,81 грн. - переплачених позивачем суми податків при розмитненні автомобіля та 1260,00 грн. - переплачених позивачем послуг митного терміналу.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За ч. 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Разом з тим, позивачем 04.02.2019 до канцелярії суду було подано клопотання, в якому вона просила під час постановлення судового рішення у справі визначити розмір судових витрат, які повинні бути компенсовані позивачу.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п'ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв'язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об'єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання юридичної (правничої) допомоги № 01/19/3-ф, яким передбачено оплату послуг адвокатському обєднанню «Ліга Сова» з вирішення даного спору у розмірі 12000 грн., рахунок № 6/19 від 21.01.2019 на суму 12000 грн., копію квитанції від 23.01.2019 про сплату послуг за зазначеним договором у сумі 12000 грн., свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю № 1252 на імя ОСОБА_7

Проте, позивачем не доведено фактичне надання адвокатами зазначених в договорі послуг та прийняття їх позивачем (наприклад акт прийому передачі, звіт про роботу адвоката тощо) на підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В свою чергу позивач та представник позивача з відповідною заявою про надання строку для надання суду доказів на підтвердження фактичного виконання та прийняття послуг за договором про надання юридичної (правничої) допомоги № 01/19/3-ф не зверталися.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для розподілу витрат на правничу допомогу.

З квитанції № 3 від 05.01.2019, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що позивачем за подачу адміністративного позову сплачено 768,40 грн.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджена сума судового збору.

Керуючись ст.ст. 5-10, 72, 73, 74, 77, 139, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 (62500, Харківська обл., Вовчанський р-н, м. Вовчанськ, пр-т. Руднєва б.10) до Харківської митниці ДФС (61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-б) про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови задовольнити частково.

Визнати протиправними і скасувати рішення Харківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UА807000/2018/001561/2 від 26.12.2018.

Визнати протиправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА807190/2018/00974.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці ДФС () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.03.2019.

Суддя В.В. Єгупенко