Справа № 280/184/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року о 15 год. 00 хв.Справа № 280/184/19 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд

у складі головуючого судді Новікової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Ширшова А.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення,

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_3 (далі позивач) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 08.10.2018 №0-0809.

Ухвалою суду від 16.01.2019 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.02.2019.

В підготовчому судовому засіданні 06.02.2019, за письмовою згодою представників сторін, закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті, а також оголошено перерву в розгляді справи до 06.03.2019.

В обґрунтування позовних вимог посилається протиправність спірного податкового повідомлення рішення, оскільки під час його прийняття контролюючим органом не було дотримано положень підпункту 267.6.2 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, оскільки спірне рішення прийнято після 1 липня базового податкового (звітного) періоду (року), а саме 08.10.2018. Також, позивач вказував на те, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу на праві приватної власності належить двоповерховий житловий будинок з вбудованими господарськими приміщеннями, який розташований за адресою: вул. Зелена 4/7, м. Дніпрорудне, Василівський район, Запорізька область, загальна площа 552 кв.м, житлова площа 250 кв.м., тобто в будинку є вбудовані господарські приміщення, що підпадають під пільги, передбачені підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 та встановлені в розділі 1 та п.2.2 рішення №01 сесії Дніпрорудненської міської ради VII №29 від 12.07.2017. Вважає, що відповідачем при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та винесенні спірного податкового повідомлення рішення взята до уваги сумарна загальна площа об'єктів, в тому числі і вбудованих господарських приміщень, які підпадають під пільгу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім того, в судовому засіданні представник позивача додатково вказував на ту обставину, що під час прийняття спірного рішення було застосовано рішення Дніпрорудненської міської ради від 12.07.2017 №01, оскільки таким рішення визначено зобовязання на 2018 рік, а не 2017 рік. Також, представник відповідача вказував на відсутність розрахунку до податкового повідомлення рішення, що також свідчить про протиправність спірного рішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що контролюючим органом правомірно було прийнято та направлено позивачу спірне податкове повідомлення рішення. Зазначає, що згідно Реєстру платників податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наявних в ІТС «Податковий блок» та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач у 2017 році була власником житлового будинку загальною площею 552,0 кв.м., право власності на який припинено у жовтні 2017 року. Вказує, що контролюючим органом під час прийняття спірного податкового повідомлення рішення було застосовано рішення Дніпрорудненської міської ради від 26.01.2017 №26, а не від 12.07.2017 №01, як стверджує позивач. При цьому, під час прийняття спірного рішення контролюючим органом було нараховано податок лише за 9 місяців 2017 року, а також враховано пільгу у 120 кв.м, яка передбачена у Податковому кодексі України.

Відповідач вважає, що та обставина, що податкове повідомлення рішення було прийнято після 1 липня не звільняє позивача від обовязку сплачувати податок на нерухоме майно. Також, відповідач в судовому засіданні вказував і на ту обставину, що розрахунок до податкового повідомлення рішення не було надано у звязку з його відсутністю, оскільки складання розрахунку до податкового повідомлення рішення форми «Ф» не передбачено.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 08.10.2018 контролюючим органом, за результатами опрацювання бази даних ДФС, було сформовано та направлено на адресу позивача податкове повідомлення рішення №0-0809, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік в розмірі 29117,99 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття спірного податкового повідомлення рішення, оскаржив його в адміністративному порядку до ДФС України. Рішення ДФС України від 27.12.2018 №20621/С/99-99-11-05-01-14 скаргу позивача залишено без задоволення, а спірне податкове повідомлення рішення без змін.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення став висновок контролюючого органу про те, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3, як за власником до 02.10.2017 рахувався житловий будинок за адресою: Запорізька область, Василівський район, м. Дніпрорудне, вул. Зелена, буд.4/7, загальною площею 552,0 кв.м.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Вирішуючи спір суд зазначає, що відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Положення підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначають, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

У відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування обєктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Абзацом сьомими підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об'єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Суд зазначає, що рішенням Дніпрорудненської міської ради Запорізької області від 26.01.2017 №26 встановлено з 01.01.2017 на території м. Дніпрорудного ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для обєктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб у розмірі 1 відсоток від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв.м бази оподаткування.

Також, відповідно до пункту 1.2 рішення Дніпрорудненської міської ради Запорізької області від 26.01.2017 №26, пільга з податку, що сплачується на території міста Дніпрорудне, надається на наступні об'єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб:

- гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

- господарські (присадибні) будівлі допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції, тощо.

Позивачем не надано доказів того, що контролюючим органом під час розрахунку податкового зобовязання до розрахунку включено господарські (присадибні) будівлі допоміжні (нежитлові) приміщення, оскільки відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірний обєкт нерухомого майна визначено як житловий будинок, обєкт житлової нерухомості: Так.

Відповідно до приписів пп.266.4.1 п.266.4 ст.266 ПК України, база оподаткування обєкта/обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів обєктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що під час розрахунку податкового зобовязання контролюючим органом було враховано пільгу у 120 кв. метрів, а розрахунок податкового зобовязання проведено за 9 місяців 2017 року, протягом яких позивач володів вищевказаним будинком.

Щодо посилань позивача на положення статті 4 Податкового кодексу України, в якій закріплено принцип стабільності податкового законодавства, суд зазначає наступне.

Пунктом 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України визначені повноваження сільських, селищних, міських рад та рад об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо встановлення місцевих податків та зборів.

Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України встановлено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

З огляду на зазначене вище, законодавець встановив чіткий строк до якого органами місцевого самоврядування необхідно прийняти рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

В той же час п. 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги пп.4.1.9 п. 4.1 та п.4.5 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 та п.12.5 ст.12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»».

Відтак, у 2017 році зупинено дію пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України, а тому відповідно відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Щодо твердження позивача про те, що контролюючим органом спірне рішення прийнято після 1 липня, суд зазначає, що дійсно в даному випадку контролюючим органом не дотримано строків прийняття податкового повідомлення рішення, оскільки спірне рішення прийнято лише у жовтні 2018 року.

Проте, на переконання суду, не дотримання контролюючим органом строку прийняття податкового повідомлення рішення свідчить про недотримання вимог податкового законодавства саме цим органом, але не може бути підставою для звільнення платника податків від обовязку сплачувати податки та збори встановленні на законодавчому рівні.

В даному випадку обовязок сплачувати податок покладено на позивача, а на відповідача покладено лише обовязок визначити розмір такого зобовязання та повідомити позивача про необхідність його сплати.

Суд зазначає, що несвоєчасність прийняття контролюючим органом податкового повідомлення рішення надає платнику податків можливість не виконувати податковий обовязок до отримання відповідно повідомлення рішення, оскільки відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення.

Так, само суд не бере до уваги на відсутність розрахунку до податкового повідомлення рішення, оскільки зазначена обставина не може бути підставою для скасування спірного рішення.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в позовні заяві обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Частиною 1 статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи доведено правомірність прийняття спірного податкового повідомлення рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 (71333, АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 166) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 12.03.2019.

Суддя І.В. Новікова