Справа № 826/6372/18
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6372/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Беспалова О.О.,

за участю

секретаря судового засідання Коломійцевої А.О.,

представника позивача Грунського В.О.,

представника відповідача Степаненко Т.М.,

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Сидори" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року (суддя Клименчук Н.М.) у справі за адміністративним позовом приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Сидори" до Міністерства юстиції України, державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради "Комунальна служба реєстрації речових прав" Мироненко Юлії Юріївни, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еліта-2010" про визнання протиправним та скасування наказу № 728/5 від 15.03.2018 і рішень, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне орендне сільськогосподарське підприємство "Сидори" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України, державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради "Комунальна служба реєстрації речових прав" Мироненко Юлії Юріївни, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15.03.2018 №728/5;

- визнати протиправними та скасувати рішення Державного реєстратора від 15.03.2018 про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексні №№40138443, 40138485, 40138510, 40138546, 40138408, 40138641, 40138468, 40138592, 40138286, 40137842, 40137921, 40137745, 40138678, 40138197, 40138658, 40138692, 40138081, 40138133, 40138406, 40138611, 40138560, 40138073, 40137916.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року клопотання про закриття провадження у справі задоволено. Закрито провадження у справі №826/6372/18.

Не погоджуючись з ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати таку ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права (ст. ст. 2,4,5,19 КАС України, ст. ст. 19,188 ЦПК України, ст. ст. 20,173 ГПК України), що, в сукупності з неправильно визначеним характером спірних правовідносин, призвело до необґрунтованих висновків про відсутність підстав для розгляду справи в порядку адміністративного судочинства. Апелянт вказує, що посилалося в позові на те, що Міністерство юстиції України, приймаючи оскаржуваний наказ №728/5 від 15.03.2018 порушило вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1128 від 25.12.2015, при цьому, позовні вимоги про визнання протиправним і скасування наказу Міністерства юстиції України та визнання протиправними і скасування рішень державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради "Комунальна служба реєстрації речових прав" Мироненко Юлії Юріївни не є похідними від приватно - правових вимог, а тому підлягають розгляду саме в порядку адміністративного судочинства.

04.03.2019 до суду апеляційної інстанції від товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта-2010" надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому таке просить відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа зазначає, що фактично апелянт звернувся до суду не з метою оскарження владних рішень органу державної влади при реалізації ним своїх функцій (публічно-правовий спір), а з метою захисту свого цивільного права на користування земельними ділянками - права оренди (приватноправовий спір, який виникає із цивільних правовідносин). Вказує, що станом на момент розгляду справи відповідне право оренди на спірні земельні ділянки належним чином зареєстровано за іншою юридичною особою, а тому, з метою повного та належного захисту своїх прав, апелянт буде змушений звертатися до суду іншої юрисдикції з метою визнання договорів оренди недійсними та поновлення своїх прав.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача, думку представника відповідача - Міністерства юстиції України та думку представника товариства з обмеженою відповідальністю "Еліта-2010", дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи, приватне орендне сільськогосподарське підприємство «Сидори» входить до складу чеського агрохолдингу Resilient a.s. і займається вирощуванням зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур в Білоцерківському районі Київської області на власних та орендованих у фізичних та юридичних осіб земельних ділянках.

28.02.2018 від імені одночасно 28 орендодавців Підприємства, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34 до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України подано скаргу щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав оренди на належні їм земельні ділянки у селі Сидори Білоцерківського району Київської області за ПОСП «Сидори», прийнятих протягом 2014-2017 р.

Скарга зареєстрована у Міністерстві юстиції України 28.02.2018 року за №6455-33-18.

07.03.2018 Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України видано висновок, в якому рекомендовано задовольнити Скаргу частково, в частині 27 земельних ділянок.

В подальшому, 15.03.2018, керуючись висновком Комісії, Міністерством юстиції України прийнято наказ №728/5, яким скасовано усі оскаржувані рішення державних реєстраторів, крім рішення державного реєстратора Рибалко В.М. №27057105 від 14.12.2015.

Так, у позовній заяві приватне орендне сільськогосподарське підприємство "Сидори" просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15.03.2018 №728/5.

Водночас, з позовної заяви вбачається, що 15.03.2018 Державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради "Комунальна служба реєстрації речових прав" Мироненко Юлією Юріївною прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди на 26 із 28 земельних ділянок Скаржників за Товариством з обмеженою відповідальністю «Еліта-2010».

В той же час, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати рішення Державного реєстратора КП Великодимерської селищної ради "Комунальна служба реєстрації речових прав" Мироненко Юлії Юріївни про державну реєстрацію права оренди на земельні ділянки Скаржників за ТОВ «Еліта-2010»

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що хоча формально предметом спору є визнання дій державного реєстратора протиправними, скасування державної реєстрації, фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права, що свідчить про приватноправовий характер спору та його непідсудність адміністративному суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи. (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

Так, п.1 ч.1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий в даній процесуальній нормі термін суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. (п.7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Колегія суддів зазначає, що публічно - правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, проте сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватно - правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

За правилами Цивільного процесуального кодексу Украйни, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 (справа №817/2398/15 (11-354апп18).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Колегія суддів звертає увагу, що як слідує зі змісту позовної заяви приватне орендне сільськогосподарське підприємство "Сидори" звернулося до суду з метою захисту порушених прав, які виникають із земельних правовідносин, що і зазначено самим позивачем в позовній заяві, а саме: «...з метою відновлення своїх прав на земельні ділянки ПОСП «Сидори» звертається до суду...» . Також надалі в тексті позовної заяви зазначено, що така подана до суду з метою захисту порушених прав позивача на земельні ділянки.

Більш того, у прохальної частини позивач, окрім оскарження наказу Міністерства юстиції України просить суд визнати протиправними 26 рішень державного реєстратора щодо реєстрації права оренди за новим орендарем земельних ділянок ТОВ «Еліта - 2010».

Фактично такою позовною вимогою позивач ставить під сумнів речове право третьої особи, що є недопустимим з позиції можливості віднесення такого питання до предмету адміністративного судочинства.

Враховуючи предмет та підставу позовної заяви колегія суддів приходить до висновку, що основна мета позовної заяви - це здійснити захист права позивача на земельні ділянки, які були у його користуванні.

Наведене свідчить про те, що фактично позивач звернувся до суду не з метою оскарження владних рішень органу державної влади при реалізації ним своїх функцій (публічно-правовий спір), а з метою захисту свого цивільного права на користування земельними ділянками - права оренди (приватноправовий спір, який виникає із цивільних правовідносин).

Як вбачається з і змісту позовної заяви, позивачем обраний спосіб захисту своїх цивільних прав (права користування/оренди) шляхом скасування незаконного рішення суб'єкта владних повноважень.

При цьому, як неодноразово зазначає приватне орендне сільськогосподарське підприємство "Сидори" у своїй позовній заяві, відновленню та захисту підлягають його права на земельні ділянки (право оренди).

Наведене також підтверджується тим, що станом на момент розгляду справи відповідне право оренди на спірні земельні ділянки належним чином зареєстровано за іншою юридичною особою, що не заперечується учасниками справи. А тому, з метою повного та належного захисту своїх прав, позивач буде змушений звертатися до суду іншої юрисдикції з метою визнання договорів оренди недійсними та поновлення своїх прав.

Суд звертає увагу, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Враховуючи наведене та те, що позивач оскаржує спірний наказ та рішення державного реєстратора не з підстав дотримання відповідачами процедурних питань їх прийняття, а виключно з підстав захисту цивільного права (права користування земельними ділянками), колегія суддів дійшла висновку, що даний спір не має ознак публічно-правового спору.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів зауважує, що хоча формально предметом спору є визнання дій державного реєстратора протиправними, скасування державної реєстрації, скасування спірного наказу, фактично позов заявлено з метою захисту цивільного права, що свідчить про приватноправовий характер спору та його непідсудність адміністративному суду.

Крім того, скасування рішення державного реєстратора з проведення реєстраційних дій буде впливати на майнові права тієї особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано.

Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №396/2550/17, від 17.04.2018 у справі №815/6956/15, від 04.04.2018 у справі №817/1048/16, від 18.04.2018 у справі №804/1001/16, від 04.09.2018 у справі №915/127/18.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 січня 2019 року у справі №823/460/16 зазначив, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів. Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2019 року у справі №П/811/1884/17 зазначив, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів. Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі №826/26802/15 зазначила «Крім того, на підставі оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, яке, на думку позивачки, прийнято внаслідок допущення держреєстратором протиправних дій, у третіх осіб виникло речове право, правомірність набуття якого також оспорюється позивачем. Водночас, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що скасування рішень державного реєстратора з проведення реєстраційних дій обов'язково будуть впливати на майнові права тієї особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано, оскільки питання правомірності укладення та належності виконання цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено реєстрацію, обов'язково постане перед судом, який буде вирішувати цей спір».

Така правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 821/592/16.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час звернення до суду з даним позовом) юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п. 6, 13 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Таким чином, проаналізувавши вказані обставини у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до пункту 1 частин першої, другої статті 238, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, з огляду на зміст та юридичну природу обставин, зазначених у позовній заяві, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що цю адміністративну справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, у зв'язку з чим, наявні достатні правові підстави для закриття провадження у даній справі.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції винесена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Сидори" залишити без задоволення

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.А. Губська

О.О. Беспалов