Справа № 759/19027/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року (розглянута у відкритому судовому засіданні, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2017 року, ОСОБА_2 (далі - позивач ОСОБА_2.) звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Святошинського районного відділу ДВС м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) про оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, посилаючись на те, що в постанові про відкриття виконавчого провадження від 24 січня 2017 року зазначено, що боржнику ОСОБА_2 необхідно виконати рішення суду щодо вселення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та її малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в будинок по АДРЕСА_1.

По факту будинок складається з двох незалежних частин з окремими входами, власником обох частин є боржник ОСОБА_2 В одній частині будинку проживає власник-боржник ОСОБА_2, доступ до кожної частини будинку відбувається через окрему хвіртку.

Позивач зазначив, що так як у рішенні суду не зазначено в яку частину будинку вселяти стягувача ОСОБА_4, державним виконавцем було прийнято рішення вселити в ту частину будинку в якій не проживає боржник. Відповідно до акту державного виконавця від 07 липня 2017 року о 16 годині 30 хвилин, відбулося фактичне виконання рішення суду в повній мірі. Виконання рішення суду також підтверджується відео-фіксацією, де на 34-ій хвилині 18 секунді запису відбулася передача ключів від будинку стягувачу ОСОБА_4 Також виконання рішення суду підтверджує сам стягувач, надавши до суду відповідні докази підтвердження виконання рішення суду, про що суддя зазначила в ухвалі від 25 липня 2017 року.

Позивач зазначив, що для закриття виконавчого провадження, держаний виконавець зобов'язав боржника сплатити витрати виконавчого провадження у розмірі 200(двісті)грн., про що зазначив у відповідній постанові від 21 липня 2017 року та сплатити виконавчий збір у розмірі 6400(шість тисяч чотириста)грн., про що зазначив у відповідній постанові від 21 липня 2017 року. Боржником, 21 липня 2017 року були сплачені витрати виконавчого провадження в повному обсязі 200(двісті)грн., та була встановлена домовленість з державним виконавцем про стягнення виконавчого збору з пенсії боржника, так як у боржника суми в 6400(шість тисяч чотириста) грн. немає в наявності. Через бездіяльність державного виконавця, прийняті ним рішення та вчинені дії, зокрема постанови від 21 липня 2017 року, не були внесені в автоматизовану систему виконавчого провадження. В матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про те, що боржник не виконує рішення суду і чинить перешкоди стягувачу, що призвело б до повторного виконання рішення суду. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження взагалі відсутні відомості про дії державного виконавця, які фактично були ним здійснені, що і призвело в кінцевому результаті до повторного вселення. Тому позивач просить суд визнати бездіяльність державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо не внесення відомостей та рішень, зокрема: постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 21 липня 2017 року та постанови про стягнення виконавчого збору від 21 липня 2017 року, до автоматизованої системи виконавчого провадження визнати протиправною та зобов'язати державного виконавця внести необхідні відомості та зазначені рішення до автоматизованої системи виконавчого провадження відповідно до Закону України "Про виконавче провадження»

25 жовтня 2017 року боржник ОСОБА_2, позивач по цій справі, отримала вимогу державного виконавця від 06 жовтня 2017 року щодо проведення виконавчих дій 2 листопада 2017 року о 10 годині 00 хвилин. Така вимога державного виконавця боржнику не зрозуміла, так як рішення суду вже було виконане боржником, а підстави для його повторного виконання боржнику невідомі. В зв'язку з цим, відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» боржник 30 жовтня 2017 року звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду для з'ясування всіх обставин справи, але наявність такої заяви поданої до суду не є підставою для зупинення виконання рішення суду, так як не передбачена. Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» механізми для зупинення виконавчого провадження у боржника відсутні.

31 жовтня 2017 року боржник подав заяву начальнику Святошинського РВ ДВС в м. Києві про негайне припинення вчинення злочину та невідкладний особистий прийом та розгляд цього звернення. 1 листопада 2017 року на особистому прийомі у державного виконавця, було повідомлено про фактичне виконання рішення суду 7 липня 2017 року і надано необхідні докази його виконання, але це не переконало виконавця. Він послався на відсутність поданої боржником інформації у системі автоматичного виконавчого провадження, повідомив, що він новий державний виконавиць по цьому виконавчому провадженні, так як попередній державний виконавиць був відсторонений і не знає, що було зроблено попереднім державним виконавцем, тому не вбачає підстав для завершення виконавчого провадження у відповідності до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Вислухавши доводи боржника, виконавець не звернув увагу на заяву ОСОБА_6, хоч боржник на цьому і наголошував і просив зупинити виконавче провадження на час вирішення питання у суді відповідно до пункту 5 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження». Всупереч закону та здоровому глузду, державний виконавиць постановляє постанову про розстрочення виконання рішення від 1 листопада 2017 року у відповідності до частини 2 статті 33 Закону України «Про виконавче провадження», що уже є завідомо неправомірним, так як такі дії виконавця можливі лише за заявою стягувача, а не боржника. Боржник, не погоджуючись з такою постановою оскаржує її до суду, але згодом боржнику стає відомо, що ця постанова була скасована начальником державного виконавця ще 3 листопада 2017 року. Таким чином, посадовими особами не було вчинено необхідних дій, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», про які наголошував боржник у своїй скарзі, а вжиті дії були здійснені всупереч закону, що призвело в кінцевому результаті до повторного виконання рішення суду. Тому, позивач просить суд визнати протиправним вчинення виконавчих дій Святошинським районним Відділом ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, ігноруючи право боржника ОСОБА_2, та ОСОБА_6, на звернення до суду та розгляд такого звернення судом на стадії виконання рішення у порядку, визначеному ЗУ «Про виконавче провадження» та ЦПК України.

0 8 грудня 2017 року боржник отримала дві постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 листопада 2017 року про стягнення витрат виконавчого провад ження у розмірі 300(триста) грн. та стягнення виконавчого збору у розмірі 6400 (шість тисяч чотириста) грн. відповідно. 8 грудня 2017 року боржник отримала постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до якої державний виконавець прийняв рішення про винесення постанов щодо стягнення з боржника витрат та виконавчого збору в окремі провадження.

Оскільки постанови щодо стягнення з боржника витрат та виконавчого збору вже були винесені і існують в паперовому вигляді з мокрими печатками та наявні у позивача, а витрати виконавчого провадження вже були сплачені в повній мірі, вважає безпідставним рішення про повторні стягнення, а тому просить суд скасувати рішення Святошинського районного Відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, оформлене постановою №53270172 від 24.11.2017 року про закінчення виконавчого провадження, щодо стягнення зі ОСОБА_2 300 грн., витрат виконавчого провадження і виконавчого збору у розмірі 6400 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано рішення Святошинського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, оформлене постановою № 53270172 від 24.11.2017 року про закінчення виконавчого провадження в частині щодо стягнення зі ОСОБА_2 300 грн00 коп.., витрат виконавчого провадження і виконавчого збору у розмірі 6400 грн.00 коп.

Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо внесення відомостей та рішень, зокрема: постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 21 липня 2017 року та постанови про стягнення виконавчого збору від 21 липня 2017 року, до автоматизованої системи виконавчого провадження та зобов 'язати державного виконавця внести необхідні відомості та зазначені рішення до автоматизованої системи виконавчого провадження відповідно до Закону України "Про виконавче провадження";

В іншій частині відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таеу, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до акту від 07. 07.2017 року ст. державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Півньовим Є.О. при примусовому виконанні виконавчого листа №759/5229/16-ц від 18.01.2017 року проведено вселення ОСОБА_5ІНФОРМАЦІЯ_1. та її малолітню доньку ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинок по АДРЕСА_1 та передання ключів від будинку.

На виконання постанови від 21.07.2017 року ст. державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Півньова Є.О. стягнуто з боржника ОСОБА_2 витрати на проведення виконавчих дій у сумі 200,00 грн. та виконано боржником, що підтверджено квитанцією.

Встановлено, що згідно постанови від 21.07.2017 року ст. державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Півньова Є.О стягнуто з боржника ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 6400,00 грн.

Крім зазначеного, ст. державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Півньоваим Є.О. не було внесено до автоматизованої системи виконавчого провадження постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 21 липня 2017 року у розмірі 200 грн, яка були в цей же день виконана боржником та постанови про стягнення виконавчого збору від 21 липня 2017 року у розмірі 6400,00 грн., що призвело до повторного проведення виконавчих дій іншим державним виконавцем С.С.Кунда, який повторно видав Акт від 20.11.2017 року та повторно видав постанови по відкриття виконавчого провадження від 24.11.2017 року щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн., постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення судового сбору у розмірі 6400,00 грн.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповіднодо ч.2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо правомірності винесення повтоної постанови державним виконавцем про стягнення виконавчогоо збору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

До обов'язків виконавців, відповідно до ст. 18 Закону, належить вжиття передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, а також вчинення виконавчих дій неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі; здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

За умовами ч. 3 ст. 40 Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 27 Закону, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Так, п. 3 ч. 5 ст. 27 Закону визначено, що виконавчий збір не стягується: якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Крім того, самостійною підставою для визнання дій державного виконавця протиправними є не дотримання ним вимог ст. 27 Закону при винесенні оскаржуваної постанови, оскільки стягнення виконавчого збору у відсутності проведення будь-яких виконавчих дій є неприпустимим.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є частково доведеними та обґрунтованими, а відтак позов підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання бездіяльності протиправними щодо вчинення виконавчих дій Святошинським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, які виявилися у ігноруванні права боржника ОСОБА_2 та ОСОБА_6, на звернення до суду та розгляд такого звернення судом на стадії виконавчого провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Так зазначені вище вимоги не ґрунтуються на нормах закону та є недоведеними.

Колегія суддів зазначає, що позивач не довела належними та допустими доказами в чому полягає завдана їй моральна шкода з боку відповідача, що саме дії відповідача призвели до загострення хвороб, які вже мала позивач, а тому в частині позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, позов задоволенню не підлягає.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог..

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 14 березня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук