Справа № 810/108/16
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/108/16 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І.,
судді - Василенко Г.Ю., Волков А.С.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Баглай О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» на постанову Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальність «Аніка» до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області, Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, третя особа - Міністерство фінансів України про визнання незаконними та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Аніка» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати незаконним та скасувати рішення (листа) Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 10.06.2015 № 7126/10/10-13-11-02-10;

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області від 27.07.2015 № 2023/10/10-36-11-01-10 про результати розгляду скарги;

- визнати незаконним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 19.10.2015 № 21982/6/99-99-11-02-02-15 про результати розгляду скарги;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України включити відомості з поданих позивачем копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період календарний місяць травень 2015 року до облікових даних щодо позивача в інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що прийнята із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 03.08.2004 позивач зареєстрований як юридична особа, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 71-73).

12.01.2015 між позивачем та Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області було укладено договір про визнання електронних документів, згідно з яким податковим органом визнаються податковою звітністю подані позивачем податкові документи (податкова звітність, реєстри отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інші звітні податкові документи) в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу (а.с. 139-141).

10.06.2015 позивачем було подано до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області лист вих. № 71/06-15, в якому зазначалося, що позивач подає копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронній формі за звітний період - травень 2015 року, який зберігається на машинозчитувальному носії інформації (а.с. 54).

До цього листа було долучено копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних (код за ) в електронній формі за звітний податковий період травень 2015 року на флеш носієві «Kingston», серійний номер П-007, ємністю 16 гігабайт чорного кольору у файлі « 7997J20151013. XML» у кореневій директорії (папці) з можливістю машинного зчитування через USB (а.с. 54).

10.06.2015 зазначений лист було зареєстровано Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області за вх. № 11647/10.

10.06.2015 Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на адресу позивача було направлено лист вих. № 7126/10/10-13-11-02-10, яким позивачу було роз'яснено, що реєстр виданих та отриманих податкових накладних (за формою J1201508) починаючи зі звітності за січень 2015 року до контролюючого органу не подається (далі - лист № 7126/10/10-13-11-02-10) (а.с. 55).

20.07.2015 позивачем було направлено на адресу Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області скаргу про перегляд та скасування рішення контролюючого органу вих. № 86/07-15 (а.с. 56-57).

27.07.2015 Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Київській області було направлено на адресу позивача відповідь-рішення про розгляд скарги, в якому зазначалося, що порушень при наданні Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області рішення (листа) № 2023/10/10-13-11-02-10 не встановлено (а.с. 58).

07.09.2015 позивачем було подано до Державної фіскальної служби України скаргу про перегляд та скасування рішення контролюючого органу вих. № 138/09-15 (а.с. 59-62).

19.10.2015 Державною фіскальною службою України було прийняте рішення про результати розгляду скарги вих. № 21982/6/99-99-11-02-02-15, яким скаргу позивача було залишено без задоволення (далі - рішення № 21982/6/99-99-11-02-02-15) (а.с. 70).

Крім того, 07.09.2015 позивач надіслав до Міністерства фінансів України скаргу про перегляд та скасування рішення контролюючого органу вих. № 141/09-15, яку 18.09.2015 було направлено для розгляду до Державної фіскальної служби України (вих. № 31-11120-09-10-29357) (а.с. 63-66, 68).

Вважаючи оскаржувані рішення відповідачів незаконними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду першої інстанції із даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що починаючи з 01.01.2015 платники податків не зобов'язані подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних, оскільки такий обов'язок не передбачений Податковим кодексом України, у зв'язку із чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що Державною податковою інспекцією у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області було безпідставно відмовлено у прийнятті копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за звітний період - травень 2015 року на машинозчитувальному носієві з посиланням на Закон України «Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким з 01.01.2015 скасована норма Податкового кодексу України (далі - ПК України) про зобов'язання платника податків подавати до органу Державної фіскальної служби копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді (п. 201.15 ст.201 розділу V ПК України), у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України в редакції до 01.01.2015 року платник податку повинен був вести реєстри виданих та отриманих податкових накладних в електронному вигляді та щомісячно подавати до контролюючого органу копії записів у них.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015 року, внесено зміни до положень Податкового кодексу України, у тому числі і до п. 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України.

Так, зокрема, з 01.01.2015 відповідно до п. 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України зведені результати обліку операцій з постачання та придбання товарів/послуг, які підлягають оподаткуванню, а також які не є об'єктами оподаткування та звільнені від оподаткування згідно з розділом V Кодексу, відображаються платником податку в податкових деклараціях.

Згідно з п. 201.15 ст. 201 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що з 01.01.2015 Податковим кодексом України не передбачено обов'язку платників податків подавати контролюючим органам копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період, з чим погоджується колегія суддів.

Щодо посилання апелянта про те, що обов'язок платника податків подавати до податкового органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних передбачений Порядком ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 958 від 22.09.2014, що прийнятий на виконання положень Податкового кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.1 Розділу І Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 958 від 22.09.2014, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.10.2014 за № 1228/26005 (далі - Порядок № 958, який був чинний на момент виникнення спірних відносин) реєстр є формою для запису (реєстрації) виданих та отриманих податкових накладних.

Пунктом 2 Розділу І Порядку № 958 встановлено, що реєстр ведеться особами, зареєстрованими як платники податку на додану вартість.

Згідно з п. 3 Розділу І Порядку № 958 реєстр ведеться в електронному вигляді у затвердженому форматі та за власним бажанням платника у паперовому вигляді.

Усі графи реєстру, що мають вартісні показники, заповнюються в гривнях з копійками.

Платники податку щомісяця в строки, передбачені для подання податкової звітності (календарний місяць), у тому числі ті платники податку, для яких встановлено звітний податковий період - квартал, подають контролюючому органу копії записів у Реєстрах за такий період в електронному вигляді. Копії записів у Реєстрах подаються за допомогою телекомунікаційних мереж загального користування з використанням надійних засобів електронного цифрового підпису (за умови отримання їх у визначеному законодавством України порядку) у затвердженому форматі.

Особа, яка реєструється як платник податку з іншого дня, ніж перший день календарного місяця, і першим звітним (податковим) періодом якої є період, що розпочинається від дня такої реєстрації та закінчується останнім днем першого повного календарного місяця, має надати до контролюючого органу окремо копії записів у Реєстрах за місяць, у якому відбулась реєстрація платником податку, та окремо за місяць, що настає за місяцем реєстрації.

Тобто, Порядком № 958 дійсно передбачено обов'язок платників податків подавати до податкового органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних.

Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що положеннями Податкового кодексу України не передбачено обов'язку платників податків подавати контролюючому органу разом з податковою звітністю копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період, з чим погоджується також колегія суддів.

Вказана конкуренція норм має розв'язуватися за загальнотеоретичними правилами вирішення колізій, а саме: ієрархічні колізії при суперечності правових норм підлягають подоланню шляхом застосування колізійного принципу lex superior derogat inferiori (лат. "вищий за силою закон відміняє закон, нижчий за силою").

Колізійний принцип lex superior ґрунтується на закономірностях побудови ієрархічної системи законодавства та принципі законності, який, у тому числі, передбачає, що норми акта нижчестоящого органу не повинні суперечити нормам акта вищестоящого органу, а отже, у випадку колізії саме норма акта вищестоящого органу і повинна бути застосована. Таким чином, колізійний принцип lex superior варто розглядати як конкретизацію принципу законності в правозастосовній сфері.

Крім того, в наказі Міністерства фінансів України № 958 від 22.09.2014 чітко вказано, що він прийнятий відповідно до пункту 201.15 статті 201 розділу V Податкового кодексу України, редакція якого станом на 22.09.2014 передбачала обов'язок платника податків подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за звітний період в електронному вигляді.

Зміна редакції Податкового кодексу України та звільнення внаслідок цього платників податків від обов'язку подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних нівелює такий обов'язок, визначений у підзаконному правовому акті, а саме - Порядку № 958.

В той же час, вказаний висновок суду першої інстанції відповідає приписам пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, в якому передбачено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Пунктом 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України визначено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Таким чином, наведене свідчить про те, що права та обов'язки як податкових органів, так і платників податків встановлюються виключно Податковим кодексом України.

Податковий кодекс України не містить положень, які б надавали можливість в межах інших нормативно-правових актів встановлювати додаткові права та обов'язки для платників податків, які не передбачені в цьому Кодексі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 9 розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року № 71 -VIII Кабінет Міністрів України було зобов'язано протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд та приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом, з чим погоджується колегія суддів.

Отже, вказані обставини свідчать про те, що норми Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 958 від 22.09.2014, повинні бути узгоджені з нормами Податкового кодексу України.

Крім того, після змін до Податкового кодексу України та зміни процедури щодо подання звітності з податку на додану вартість та реєстрації податкових накладних, законодавцем знято з платників податків обов'язок щодо подання контролюючому органу копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за такий період в електронному вигляді.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Тобто, положення наказу Міністерства фінансів України № 958 від 22.09.2014 суперечать положенням статті 201 Податкового кодексу в редакції, чинній з 01.01.2015.

Виходячи з положень статті 5 Податкового кодексу України в даному випадку необхідно використовувати положення Податкового кодексу України.

При цьому, необхідність застосування положень Податкового кодексу України також обумовлена правилами застосування правового акту, який має вищу юридичну силу за положеннями частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлені джерела права, які застосовуються судом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки Податковим кодексом України не передбачено обов'язку контролюючих органів по включенню відомостей з поданих платником податків копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних до облікових даних такого платника податків до інформаційних баз даних Державної фіскальної служби України, відсутні правові підстави для спонукання відповідача вчинити дії, не передбачені цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 810/1613/17 та від 26.06.2018 у справі № 810/2984/16.

Крім цього, передумовою задоволення позову про спонукання Державної фіскальної служби України вчинити певні дії є або наявність обов'язку суб'єкта владних повноважень вчинити такі дії, від здійснення чого він ухиляється, або факт об'єктивного порушення права позивача внаслідок невчинення таких дій, підтверджений належними доказами.

ТОВ «Аніка» не було надано належних та допустимих доказів, які обґрунтовують його позицію щодо наявності обов'язку подавати контролюючому органу копії записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за відповідний звітний період.

Щодо доводів апелянта про те, що Києво-Святошинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області у розумінні вимог п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України не є контролюючим органом, оскільки повноваження, організація та порядок діяльності податкового органу визначені не законом, а підзаконним нормативно-правовим актом, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236, якою затверджено Положення про Державну фіскальну службу України, а тому неприйняття відповідачем копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період календарний місяць вересень 2016 року є протиправним, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Функції контролюючих органів визначені у ст.19-1 Податкового кодексу України.

За приписами пункту 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236 (далі - Положення № 236), Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Згідно з пунктом 7 вказаного Положення ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.

При цьому, наказом Державної фіскальної служби України від 13.04.2016 № 314 затверджено Положення про Києво-Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області, відповідно до якого Києво-Святошинська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядкований ДФС та Головному управлінню ДФС у Київській області (т. 2, а.с. 41-46).

ОДПІ забезпечує реалізацію повноважень ДФС на території відповідних адміністративно-територіальних одиниць.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що Державна фіскальна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, що наділяє територіальні органи, у т.ч. Києво-Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області на прийняття у порядку статті 49 Податкового кодексу України податкової звітності платників податків, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, Податковий кодекс України містить ряд окремих норм, які визначають функції як контролюючого органу, так і окремо функції державних податкових інспекцій, а тому, доводи апелянта щодо відсутності у ДФС України та її територіальних органів статусу контролюючих органів є помилковими.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Києво-Святошинською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Київські області було правомірно відмовлено ТОВ «Аніка» у прийнятті копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за травень 2015 року, що, у свою чергу, свідчить про правомірність рішень (листа) Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 10.06.2015 № 7126/10/10-13-11-02-10, Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області від 27.07.2015 № 2023/10/10-36-11-01-10 та Державної фіскальної служби України від 19.10.2015 № 21982/6/99-99-11-02-02-15, у зв'язку із чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

При цьому, оскільки позовні вимоги про зобов'язання Державної фіскальної служби України включити відомості з поданих позивачем копій записів у реєстрах виданих та отриманих податкових накладних за податковий період - травень 2015 року до облікових даних щодо позивача в інформаційних базах даних Державної фіскальної служби України є похідними від попередніх, то вони також не підлягають задоволенню, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Щодо доводів апелянта про те, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Київській області та Державною фіскальною службою України скарги позивача були розглянуті з порушенням строків, встановлених ПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог п. 44.6 ст. 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

Згідно з вимогами п. 56.9 ст. 56 ПК України керівник (його заступник або інша уповноважена посадова особа) відповідного контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у п. 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у п. 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи), така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або іншої уповноваженої посадової особи) про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить про те, що рішення контролюючого органу можуть бути оскаржені в адміністративному порядку шляхом подання скарги платника податків. При цьому, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги.

Тобто, ст. 56 ПК України встановлює порядок та строки оскарження рішень, прийнятих контролюючим органом.

Як вбачається з матеріалів справи, скарга, подана 20.07.2015 р. вих. № 86/07-15 позивачем до Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області, останнім була розглянута та за результатами її розгляду 27.07.2015 було прийнято рішення № 2023/10/10-36-11-01-14 (а.с. 58).

Також, колегія суддів зазначає, що розгляд скарги позивача від 07.09.2015 вих. № 138/09-15, поданої до Державної фіскальної служби України, відбувався наступним чином: 17.09.2015 головою Державної фіскальної служби України було прийнято рішення № 19897/6/99-99-11-02-02-15 про продовження строку розгляду скарги до 03.11.2015 включно, а 19.10.2015 прийнято рішення № 21982/6/99-99-11-02-02-15 (а.с. 67, 70).

Наведене свідчить, що Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Київській області та Державною фіскальною службою України скарги позивача були розглянуті в порядку та строки, встановлені ПК України, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Аніка» залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 12.03.2019.