Справа № 2140/1369/18
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1369/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Шляхтицького О.І.,

за участю: секретар судового засідання - Ніцевич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду, яке прийнято 11 жовтня 2018 року у складі суду судді: Кисильової О.Й. в місті Херсоні по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного агентства рибного господарства України (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 26.06.2018 року № 69-ТО "Про звільнення ОСОБА_2." та від 02.07.2018 року № 70-ТО "Про внесення змін до наказу Держрибагенства від 26.06.2018 року № 69-ТО"; поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області з 04.07.2018 року; стягнути на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2018 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивача було звільнено із займаної посади з 04.07.2018 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" - встановлення невідповідності займаній посаді протягом строку випробування. Позивач вважає звільнення із зазначених підстав незаконним у зв'язку із наступним. Призначаючи позивача на займану посаду, відповідач всупереч статті 26 Кодексу законів про працю України встановив випробувальний строк 3 місяці, не врахувавши при цьому заборону встановлення випробування для переможців конкурсу. На думку позивача, оскільки Закон України "Про державну службу" не містить переліку випадків, коли випробування не встановлюється, то необхідно застосовувати норми трудового законодавства. Також позивач наголошує на відсутності законних підстав для звільнення та їх належного обґрунтування, оскільки протягом виконання службових обов'язків до нього не було застосовано дисциплінарних стягнень та не встановлено порушення норм чи правил державної служби. Посилання відповідача на невиконання позивачем письмових завдань, що доведені при призначенні на посаду, є безпідставними, оскільки всі завдання фактично виконані, а наявність зауважень відповідача до якості та своєчасності виконання є надуманими та не підтверджені належними доказами. Відтак, за умови виконання всіх поставлених завдань, не зрозумілим залишається зміст поняття невідповідність займаній посаді. Також представник позивача наголошував, що у даному випадку оцінка діяльності позивача під час випробувального строку не належить до дискреційних повноважень керівника, тому підлягає оцінці судом. На підставі викладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.03.2018 року наказом голови Державного агентства рибного господарства України № 31-ТО ОСОБА_2 призначено на посаду начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області з 28.03.2018 року як такого, що став переможцем конкурсу із встановленням випробування строком 3 місяці.

27.03.2018 року ОСОБА_2 отримав Перелік письмових завдань для виконання протягом строку випробування на посаді начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області (далі Перелік), який містив наступні завдання:

1) створити конкурсну комісію та провести конкурсний відбір на зайняття вакантних посад Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області (не менше 30 % штатного розпису) (термін виконання - 2 місяці);

2) отримати дозвіл на відкриття та функціонування об'єкту дозвільної системи (вогнепальна зброя) (термін виконання - 2 місяці);

3) здійснити заходи щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (будівлі, гаражі тощо), передане на баланс Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області (термін виконання 1 місяць після передачі майна з Держрибагентства);

4) здійснити заходи з реєстрації (перереєстрації) транспортних та плавзасобів, переданих на баланс Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області (термін виконання тиждень після передачі транспортних та плавзасобів з Держрибагентства);

5) забезпечити у повному обсязі здійснення державного контролю технічного стану рибозахисних споруд, проведення рибозахисних заходів на водозабірних та інженерних спорудах меліоративних систем (термін виконання протягом весняно-літньої нерестової заборони (після визнання Держрибагентством районів діяльності);

6) розробити та затвердити в облдержадміністрації проект регіональної цільової програми, що стосується розвитку рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в межах Херсонської області (термін виконання - 2 місяці);

7) розробити та погодити плани спільних заходів з охорони водних біоресурсів з управліннями МВС, Державної прикордонної служби України, Мінприроди України, адміністраціями ПЗФ у Херсонській області (термін виконання - 2 місяці);

8) забезпечити на належному рівні контроль діяльності суб'єктів аквакультури під час розведення та/або вирощування чужорідних та немісцевих видів гідробіонтів (термін виконання - 2 місяці);

9) забезпечити контроль за дотриманням рівневого режиму роботи Каховського водосховища (термін виконання - 2 місяці);

10) надати пропозиції до проектів постанов Кабінету міністрів України Про затвердження Порядку проведення аукціонів з продажу права на укладення договорів на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об'єктах (їх частинах), "Про затвердження Типового договору на право спеціального використання водних біоресурсів у рибогосподарських водних об'єктах (їх частинах)" з урахуванням необхідності залучення інвестицій до рибогосподарської галузі та проекту наказу Мінагрополітики Про затвердження Порядку проведення рибоохоронних заходів, які не відносяться до заходів державного нагляду (контролю) (термін виконання - 2 місяці);

11) провести роз'яснювальні заходи з питань охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в межах району діяльності 11 Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області із залученням телебачення (не менше 10 виступів), Інтернет мережі та радіомовлення (термін виконання - 3 місяці).

Наказом голови Держрибагентства від 07.06.2018 року № 62-ТО у звязку з відпусткою ОСОБА_2 без збереження заробітної плати, продовжено строк випробування до 03.07.2018 року включно.

21.06.2018 року заступник начальника управління-начальник відділу регулювання рибальства та іхтіології Управління охорони водних біоресурсів, регулювання рибальства та іхтіології подав на ім'я начальника Управління з персоналом службову записку № 4.2/325 стосовно закінчення строку випробування ОСОБА_2 на посаді начальника Херсонського рибоохоронного патруля та стану виконання ним Переліку письмових завдань для виконання протягом строку випробування. Додатком до службової записка подано Інформацію щодо виконання ОСОБА_2 письмових завдань. Зміст службової записки зазначає про повне невиконання завдань на випробувальний термін, передбачених п.п. 5, 9, 10 Переліку та часткове виконання ОСОБА_2 п.п. 6, 11 Переліку, що, у свою чергу, свідчить про неякісне виконання роботи, неналежне виконання функціональних обов'язків протягом строку випробування.

22.06.2018 року заступник голови Держрибагентства ОСОБА_5 подав на ім'я голови Держрибагентства ОСОБА_6 службову записку за № 10.2-22/95 (вх. № 18-596 від 22.06.2018 року) стосовно результатів випробування ОСОБА_2 на посаді начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області, за змістом якої відповідно до наданої керівниками структурних підрозділів інформації та за результатами виконання завдань, визначених на строк випробування, ставиться питання щодо невідповідності ОСОБА_2 займаній посаді начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області.

22.06.2018 року Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області листом № 1-10.1-16/3906-18 повідомило ОСОБА_2, що за результатами аналізу інформації, наданої позивачем щодо виконання завдань протягом строку випробування на посаді начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області, встановлено наступне:

Також у листі від 22.06.2018 року № 1-10.1-16/3906-18 відповідач зазначив, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_2 буде звільнено із займаної посади у зв'язку із встановленням невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Наказом голови Державного агентства рибного господарства України від 26.06.2018 року № 69-ТО ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області з 02.07.2018 року у зв'язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

02.07.2018 року наказом голови Державного агентства рибного господарства України № 70-ТО "Про внесення змін до наказу Держрибагентства від 26.06.2018 № 69-ТО" у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_2, пункт 1 наказу № 69-ТО викладено в новій редакції щодо дати звільнення, а саме: "у перший робочий день після тимчасової непрацездатності".

Відповідно до листка непрацездатності серія АДВ № 886896 у період з 26.06.2018 року по 03.07.2018 року включно ОСОБА_2 був тимчасово непрацездатним у зв'язку із загальним захворюванням.

Таким чином датою звільнення позивача відповідач вважає 04.07.2018 року.

Вирішуючи спірне питання та відмовляючи у задоволені позовних вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що звільнення позивача є правомірним, оскільки відповідач у спірних правовідносинах діяв у спосіб та у межах наданих повноважень з урахуванням приписів чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та надаючи правову оцінку його висновкам і встановленим обставинам справи, виходить з наступного.

В апеляційній скарзі вказується про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_2 із посади. Крім того, судом першої інстанції було неправильно застосовано норми права, які визначають суть дискреційних повноважень. Так дискреційні повноваження виникають у керівника у випадку, якщо наступають певні умови, які дають йому право вчинити одну із кількох дій, які є однаково правомірними. При цьому навіть у такому випадку суд перевіряє, чи були відповідні дії вчинені із дотриманням вимог статті 2 КАС України. Апелянт зазначає, що це є проявом дискреційних повноважень. Про те у даній справі у відповідача не виникло право на звільнення позивача на підставі відповідної статті, тому відповідач не міг приймати рішення про звільнення або не звільнення позивача.

Апелянт вказує, що відповідач чітко визначив причини звільнення позивача. Відповідач вважає, що «невідповідність займаній посаді» проявляється у тому, що позивач «не виконав певні завдання». Звільнення позивача з мотивів не виконання або не належного виконання наданих йому завдань здійснюється у порядку притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. Про те відповідач не намагався притягувати позивача до дисциплінарної відповідальності, у зв'язку із чим позивач був позбавлений можливості обґрунтовувати свої дії та доводити безпідставність таких претензій. За будь-яких обставин жодна із викладених відповідачем обставин не містить у собі відомості про те, а в чому ж полягає невідповідність позивача займаній посаді. Таким чином права звільнення позивача у відповідача не було.

Крім того, апелянт вказує, що суд першої інстанції зазначив, що «не може оцінювати якість виконання поставлених завдань» та посилається на те, що відповідач вправі оцінювати діяльність позивача так, як йому заманеться. Про те відповідач не ставив питання про те, що позивач «не якісно виконав поставлені завдання». Відповідач вказав на те, що позивач взагалі не виконав певні завдання.

Судова колегія не приймає до уваги ці доводи апелянта, виходячи з наступного.

Щодо правомірності алгоритму дій відповідача та доводів апелянта про законність встановлення ОСОБА_2 випробувального терміну, колегія суддів враховує наступні обставини та положення законодавства.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року №889-VIIІ (далі - Закон №889-VIII), яким визначено новий перелік підстав припинення державної служби.

Вказаний Закон України визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; управління персоналом державних органів; реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, положення законодавства про працю застосовуються до правовідносин щодо проходження державної служби тільки у частині відносин, не врегульованих Законом № 889-VIII.

Вичерпний перелік підстав для припинення державної служби визначено ст. 83 вказаного Закону України.

Так, відповідно до ст. 83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється:

1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (ст. 84 цього Закону);

2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (ст.85 цього Закону);

3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (ст. 86 цього Закону);

4) за ініціативою суб'єкта призначення (ст. 87 цього Закону);

5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (ст. 88 цього Закону);

6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв'язку із зміною її істотних умов (ст. 43 цього Закону).

За приписами ч. 1 ст. 21 Закону №889-VII вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 35 Закону №889-VII в акті про призначення на посаду суб'єкт призначення може встановити випробування з метою перевірки відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку. При призначенні особи на посаду державної служби вперше встановлення випробування є обов'язковим. Випробування при призначенні на посаду державної служби встановлюється строком до шести місяців.

У разі незгоди особи з рішенням про встановлення випробування вона вважається такою, що відмовилася від зайняття посади державної служби. У такому разі застосовується відкладене право другого за результатами конкурсу кандидата на зайняття вакантної посади державної служби. Якщо конкурсною комісією такого кандидата не визначено, проводиться повторний конкурс (ч. 4 ст. 35 Закону № 889-VII).

Якщо державний службовець у період випробування був відсутній на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, перебуванням у додатковій відпустці у зв'язку з навчанням або з інших поважних причин, строк випробування продовжується на відповідну кількість днів, протягом яких він фактично не виконував посадові обов'язки (ч. 5 ст. 35 Закону № 889-VII).

Із аналізу наведених вище положень Закону № 889-VII слідує, що цей Закон врегульовує питання встановлення випробування особі при призначенні на державну службу незалежно від того, чи призначена особа за результатами конкурсу, чи за переведенням, чи в інший спосіб та не передбачає виключень для невстановлення випробування для будь-яких категорій осіб, як це передбачено законодавством про працю.

Таким чином колегія суддів не погоджується із доводами апелянта про застосування статті 26 КЗпП України до відносин щодо встановлення державному службовцю випробувального терміну, та про те, що позивач взагалі не знаходився у процесі «випробування», оскільки дані відносини врегульовані Законом №889-VII.

Більш того, колегія суддів наголошує, що встановлення випробування державному службовцю у разі вступу його на державну службу за результатами конкурсу є правом, а не обов'язком суб'єкта призначення.

Частиною 1 ст. 8 Закону № 889-VIII визначено основні обов'язки державного службовця, зокрема, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов'язки; виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України. Державні службовці виконують також інші обов'язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах.

Державний службовець зобов'язаний виконувати накази (розпорядження), доручення керівника, видані в межах його повноважень, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Наказ (розпорядження) має бути письмовим, а доручення може бути письмовим або усним (ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 889-VII).

Крім того позивач не заперечував, що 27.03.2018 року отримав Перелік завдань для виконання протягом строку випробування, не висловивши при цьому свою незгоду з рішенням про встановлення випробувального терміну та не оскарживши таке рішення до суду.

Отже, завдання на випробувальний термін позивач отримав у день призначення та вживав заходів щодо їх виконання, тобто приступив до виконання обов'язків начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Херсонській області.

Частиною 6 ст. 35 Закону № 889-VII передбачено, що суб'єкт призначення має право звільнити державного службовця з посади до закінчення строку випробування у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді на підставі пункту 2 частини першої статті 87 цього Закону. Суб'єкт призначення попереджає державного службовця про звільнення у письмовій формі не пізніш як за сім календарних днів із зазначенням підстав невідповідності займаній посаді.

Державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення з підстав, визначених статтею 87 Закону № 889-VII (ч. 1 ст. 83 Закону № 889-VII).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Таким чином, наслідком не проходження випробувального строку у разі встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування є припинення державної служби шляхом звільнення. Іншого чинним законодавством України не передбачено.

При цьому, прийняти такий акт суб'єкт призначення має право в будь-який час протягом строку випробування та до закінчення цього строку.

Таким чином, оскільки позивач погодився із встановленням йому випробувального строку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_2 усвідомлював та передбачав наслідки випробування, зокрема, звуження його гарантій щодо проходження державної служби та наявність у суб'єкта призначення повноважень щодо оцінки діяльності державного службовця протягом строку випробування за внутрішнім переконанням.

Щодо доводів апелянта про незаконність висновків відповідача про встановлення невідповідності ОСОБА_2 займаній посаді протягом строку випробування з посиланням на невиконання пунктів 5, 6, 9, 10 та 11 Переліку письмових завдань, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач стверджує, що виконав повністю завдання, доведені йому відповідачем 27.03.2018 року.

У свою чергу відповідач наполягає на невиконанні пунктів 5, 9, 10 Переліку та часткове виконання ОСОБА_2 пунктів 6, 11 Переліку, що, на думку суб'єкта призначення, свідчить про неякісне виконання роботи, неналежне виконання функціональних обов'язків протягом строку випробування.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 вживав заходів щодо виконання пунктів 5, 6, 9, 10 та 11 Переліку письмових завдань та частково виконав їх, проте колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно не надано оцінки якості, повноти та своєчасності виконання позивачем даних завдань, оскільки оцінка діяльності державного службовця протягом строку випробування належить до виключної компетенції суб'єкта призначення, тобто є дискрецією відповідача.

Надаючи оцінку доводу позивача, про те, що у відповідача не виникло право на звільнення позивача на підставі ст. 87 Закону України "Про державну службу" з даного питання, колегія суддів відмічає наступне.

Поняття "дискреційні повноваження" серед іншого визначається, як сукупність прав і обов'язків, закріплених у встановленому законодавством порядку для виконання покладених на суб'єкта владних повноважень (орган чи посадову особу) функцій, що надають йому певний ступінь свободи розсуду оцінювати ситуації, здійснювати правомірний вибір між декількома варіантами рішень (дій) та не передбачають обов'язків узгоджувати (в будь-якій формі) свої рішення з будь-яким іншим суб'єктом.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому законодавцем повноважень.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що спір стосується надання оцінки повноти, якості та своєчасності виконання державним службовцем під час випробувального строку поставлених суб'єктом призначення завдань.

Колегія суддів вважає за можливе відмітити, що суб'єкт призначення-голова Державного агентства рибного господарства України, доводячи позивачу Переліку завдань, мав певні очікування щодо результатів їх виконання. І порівняння фактичних результатів виконання із очікуваними стало підставою для висновку відповідача про невідповідність позивача займаній посаді протягом строку випробування.

Із наведеного слідує, що оцінка діяльності державного службовця під час випробування є виключною компетенцією суб'єкта призначення.

За наведених обставин колегія суддів погоджується із доводами відповідача про наявність у нього права вільного розсуду оцінки відповідності позивача займаній посаді протягом строку випробування, відтак, розглядаючи даний спір, суд не надає оцінки повноти та правильності виконання позивачем поставлених суб'єктом призначення завдань, вважаючи таку оцінку виключними дискреційними повноваженнями голови Державного агентства рибного господарства України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вчинення апелянтом певних дій щодо виконання пунктів 5, 6, 9, 10 та 11 Переліку письмових завдань, зокрема шляхом направлення запитів на виконання пунктів 5, 9 Переліку письмових завдань, надання пропозицій на виконання п. 6, 10 Переліку, проведення роз'яснювальних заходів з питань охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на виконання п. 11 Переліку жодним чином не може свідчити про їх повне виконання в межах поставлених під час випробувального терміну завдань, разом з тим суб'єктом призначення в рамках його дискреції було зроблено висновок про невиконання вимог зазначених пунктів в повному обсязі, що під час судового розгляду в першій та апеляційній інстанціях не спростовано.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2, оскільки позивач не надав суду достатніх доказів, які б спростовували доводи відповідача, а відтак не довів протиправності рішення суб'єкта призначення щодо звільнення ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду, яке прийнято 11 жовтня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду, яке прийнято 11 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державного агентства рибного господарства України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.І. Шляхтицький