Справа № 810/3726/16
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 року м. Київ справа № 810/3726/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Журавель В.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, третя особа: ОСОБА_2 економічного розвитку і торгівлі України, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

17 листопада 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Броварської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 8 листопада 2016 р. № 80482/14-13.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідачем прийнято з порушенням норм податкового законодавства, оскільки транспортний податок не нараховується у випадку, коли ринкова вартість транспортного засобу є меншою, ніж визначена в 2016 році згідно з п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України. Зазначає також, що порушено принцип стабільності податкового законодавства.

Відповідач позову не визнав, у його задоволенні просив відмовити з тих підстав, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є правомірним, винесено з урахуванням норм чинного законодавства. Зазначив, що транспортний засіб, який належить позивачу на праві власності, є об'єктом оподаткування у 2016 р.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2017 р., відмовлено у задоволенні позовних вимог. Судами зазначено, що пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», тобто законодавець на 2016 рік не передбачив залежності нарахування транспортного податку від факту прийняття відповідною радою рішення про встановлення місцевих податків, що свідчить про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відповідача.

Постановою Верховного Суду від 31 липня 2018 р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2016 р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 7 лютого 2017 р. скасовано, а справу направлено до Київського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

18 жовтня 2018 р. протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями справу передано на розгляд судді цього адміністративного суду Журавлю В.О.

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 р. цю адміністративну справу прийнято до провадження і визначено, що справа розглядатиметься за правилами загального позовного провадження. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 економічного розвитку і торгівлі України.

Третьою особою подано до суду пояснення від 5 листопада 2018 р., згідно з якими відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18 лютого 2016 р., визначити середньоринкову вартість автомобіля позивача неможливо, оскільки відсутні відомості щодо пробігу цього автомобіля станом на 2016 рік.

З метою отримання вказаних відомостей судом витребувано інформацію щодо пробігу автомобіля позивача станом на 2016 рік від територіального сервісного центу МВС України, проте зазначена інформація у сервісному центрі відсутня.

На ухвалу суду про витребування доказів третьою особою подано до суду додаткові пояснення від 14 грудня 2018 р., згідно з якими у 2016 р. Мінекономрозвитку було розраховано середньоринкову вартість автомобілів, які є обєктом транспортного податку, і подано її до ДФС України. За повідомленням ГУ ДФС України у Київській області від 29 листопада 2018 р. цей орган не володіє інформацією стосовно пробігу транспортного засобу автомобіля позивача. Через відсутність такої інформації у суду та у податкового органу, надати відповідь щодо середньоринкової вартості автомобіля позивача немає можливості.

За наданим на вимогу суду повідомленням Мінекономрозвитку розрахована за допомогою калькулятора середньоринкова вартість автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER, 2014 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 4,4 літра, дизель, з автоматичною коробкою переключення передач з урахуванням нормативу середньорічного пробігу 27 тис. км (додаток №2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403), становила 2448353 грн. 57 коп. ( з ПДВ).

Відповідачем під час нового розгляду справи надано до суду інформацію щодо автомобілів, середньоринкова вартість яких розрахована на основі даних ДП «Держзовнішінформ», яка направлялася третьою особою - ОСОБА_2 економічного розвитку і торгівлі України 22 лютого 2016 р. до Державної фіскальної служби України на виконання п.13 Методики.

Ухвалою суду від 21 січня 2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання на 21 січня 2019 р.

Представники сторін і третя особа подали до суду письмові клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ураховуючи положення ч. 3 ст. 194 КАС України, розгляд справи здійснено судом без участі представників сторін і третьої особи у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Позивач з 23 січня 2016 р. є власником транспортного засобу - легкового автомобіля марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER, номерний знак НОМЕР_1, 2014 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 4367 куб.см., що підтверджується даними свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу CХT 802559 (а.с. 7-8).

9 липня 2015 р. Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області винесено рішення «Про встановлення і затвердження Положень та ставок місцевих податків на території смт ОСОБА_3 на 2016 р.» № 657ХХХVІ-VI, яким встановлено транспортний податок згідно з додатком (а.с. 9-10).

Згідно з п. 3 доданого до вказаного рішення Положення обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см. (а.с. 10).

8 листопада 2016 р. відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення №80482/14-13, яким позивачу визначено зобовязання за платежем «Транспортний податок з фізичних осіб» у сумі 25000 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про його оскарження. Надаючи правову оцінку спірним, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (ст. 1 Податкового кодексу України (далі ПК України) в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин).

1 січня 2015 р. набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі ст. 267 ПК України введено новий транспортний податок.

Відповідно до вимог п. 10.2 ст. 10 ПК України (в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин) місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Повноваження місцевих рад щодо податків та зборів визначені ст. 12 ПК України (в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин).

Згідно з вимогами п.п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України (в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин) рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (п.п. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України (в редакції, яка діяла на дату виникнення спірних правовідносин)).

Водночас, 24 грудня 2015 р. Верховною Радою України прийнято Закон України №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році», що набрав чинності 1 січня 2016 року (далі - Закон № 909-VIII), яким внесено зміни у ПК України щодо об'єкту оподаткування транспортним податком.

Так, згідно з вимогами п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України (в редакції Закону від 24 грудня 2015 р. № 909-VIII) об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону № 909-VIII визначено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Ураховуючи те, що Законом України № 909-VIII не встановлювався новий транспортний податок, суд дійшов висновку, що з 01 січня 2016 р. платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів не старше п'яти років, середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати.

Як убачається з матеріалів справи, 9 липня 2015 р. рішенням Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області «Про встановлення і затвердження Положень та ставок місцевих податків на території смт ОСОБА_3 на 2016» №657ХХХVІ-VI було встановлено транспортний податок згідно з додатком та визначено, що обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см. Отже, рішенням № 657ХХХVІ-VI визначено обєктом оподаткування такі транспортні засоби, які були таким обєктом згідно з вимогами ПК України у редакції до 1 січня 2016 р.

У суду відсутні відомості щодо внесення змін до рішення № 657ХХХVІ-VI стосовно обєкта оподаткування транспортним податком згідно з ПК України в редакції після 1 січня 2016 р.

З урахуванням наведеного суд не бере до уваги твердження позивача щодо порушення принципу стабільності податкового законодавства, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні наведених вище положень законодавства та акта органу місцевого самоврядування.

При вирішенні справи судом враховано, що середньоринкова вартість легкових автомобілів визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Станом на 1 січня 2016 р. мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 1 378 грн. (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік»). Отже, 750 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2016 р. складали 1 033 500 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті (абз.2 п.п. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України).

Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 р. № 66, відповідно до положень п. 2 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Ц н) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Пунктом 3 Порядку № 403 встановлено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства (пункт 4 Порядку N 403).

Згідно з вимогами п. 5 Методики ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об'єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація.

Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періодуподає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (п. 13 Методики в редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг (п. 14 Методики в редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Аналіз наведених положень Методики та Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів свідчить про врахування при розрахунку цієї вартості певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення мала бути отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль позивача.

Як убачається з п. 13 Методики, середньоринкову вартість автомобіля розраховує Мінекономрозвитку та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, при прийнятті податкового повідомлення-рішення податковим органом використовується інформація про автомобілі, яка отримана від Мінекономрозвитку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду.

Чинне законодавство не зобов'язує податковий орган враховувати при визначенні податкового зобов'язання з транспортного податку розрахунки середньоринкової вартості автомобіля, здійснені власником транспортного засобу.

Як встановлено судом, відповідач - податковий орган на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення не мав відомостей щодо пробігу автомобіля позивача, хоча відомості щодо пробігу є одним із обовязкових критеріїв при визначенні середньоринкової вартості автомобіля позивача відповідно до вказаних вище Методики та Порядку.

З урахуванням наведеного наданий третьою особою приблизний розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу позивача за відсутності достовірних даних щодо його пробігу, наданий з урахуванням нормативу середньорічного пробігу 27 тис. км, суд визнає таким, що не є належним, достатнім і достовірним доказом в розумінні статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки на підставі нього не можна встановити дійсні обставини справи.

Судом встановлено, що відповідачем не було надано суду докази направлення до 1 лютого 2016 р. на його адресу від Мінекономрозвитку інформації щодо автомобілів, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 1 січня 2016 р. на виконання вимог п. 13 Методики.

Суд бере до уваги, що відповідно до встановленої процедури, на підставі затверджених Методики та Порядку інформація про середньоринкову вартість автомобіля розраховується Мінекономрозвитку та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подається цим міністерством до ДФС.

Це означає, що належним доказом щодо вартості автомобіля, який є обєктом оподаткування транспортним податком, є виключно та інформація, яка має відповідати двом критеріям: 1) ця інформація повинна бути надана Мінекономрозвитку до ДФС; 2) ця інформація повинна бути надана до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду.

Як встановлено судом, таку інформацію у строк до 1 лютого 2016 року від Мінекономрозвитку до ДФС України подано не було. Так, як вже зазначалося, лише 22 лютого 2016 р. Мінекономрозвитку на виконання вимог п. 13 Методики було направлено на адресу Державної фіскальної служби України лист «Щодо надання інформації» №3252-08/4797-03, в якому надано інформації щодо автомобілів, з року випуску яких минуло не більше 5 років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 1 січня 2016 р.

Крім того, судом встановлено, що лише 28 серпня 2018 р. Мінекономрозвитку направлено на адресу відповідача лист «Щодо визначення середньо ринкової вартості легкового автомобіля» № 11616/9, у якому повідомлено відповідача, що відповідно до Інформації середньо ринкова вартість легкового автомобіля LAND ROVER RANGE ROVER з обємом циліндрів двигуна 4,4 літра, дизель, автоматичною коробкою переключення передач до 5 років експлуатації становила понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 р. Зазначено також, що через відсутність у листі відповідача даних про пробіг автомобіля надати конкретну інформацію щодо його середньо ринкової вартості немає можливості.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що станом на дату винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у відповідача була відсутня інформація щодо вартості автомобіля, який належить на праві власності позивачу, яка б відповідала обом критеріям належності і допустимості доказів.

Хоча спірне податкове повідомлення-рішення винесено 8 листопада 2016 р., проте відповідач не довів суду належними і достатніми доказами той факт, що ним при винесенні спірного рішення було використано отриману інформацію про середньоринкову вартість автомобіля, яка розрахована Мінекономрозвитку та до 1 лютого 2016 р. подана цим міністерством до ДФС.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідачем винесено з порушенням встановленої процедури, отже не у спосіб, що передбачений законодавством України, тому є протиправним, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції від 15 листопада 2016 р. № 0.0.651709080.1 позивачем сплачено судовий збір на суму 580 грн. 00 коп. Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 580 грн. 00 коп. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255, 295 КАС, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 8 листопада 2016 р. № 80482/14-13.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2) за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області () судовий збір у розмірі 580 (пятсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1, адреса: вул. Коцюбинського, буд. 20, смт. Велика Димерка, Броварський район, Київська область, 07442, реєстраційний номер облікової картки платника податку - НОМЕР_2.

Відповідач Броварська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, адреса: вул. Київська, буд. 286, м. Бровари, Київська область, 07400, код ЄДРПОУ - 39463945.

Третя особа ОСОБА_2 економічного розвитку і торгівлі України, адреса: вул. М. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008, код ЄДРПОУ 37508596.

Суддя Журавель В.О.

Дата складення рішення суду 12 березня 2019 року.