Справа № 826/15945/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни (далі - Відповідач, Уповноважена особа) про:

- визнання протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним правочину (транзакції) щодо перерахування на користь Позивача - ОСОБА_2 грошових сум з призначенням платежу «Внесення готівки на поповнення вкладного (депозитного) рахунку зг. договору банківського вкладу № ДФ-22200/2857 від 09.12.2016 р. (ОСОБА_2) на суму 65 000,00 гривень, дата вчинення транзакції 05.01.2017 року, час вчинення транзакції 17:08 та проценти, нараховані за цією транзакцією в сумі 881,69. в ПАТ «Вектор Банк»;

- зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо Позивача - ОСОБА_2, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у сумі 65 881,69 гривень, які обліковуються на рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ «Вектор Банк», який належить позивачу - ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2018 року задоволено клопотання Відповідача та залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (далі - Третя особа, Фонд).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.10.2018 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що доводи про нікчемність правочину не знайшли свого підтвердження, а підстав для відмови у відшкодування Фондом ОСОБА_2 коштів немає.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що проведення операції із зарахування коштів на рахунок Позивача здійснено без фактичного внесення таких коштів на рахунок, вказані операції здійснювалися з метою дроблення вкладів ТОВ «Вікторія-К ЛТД», а відтак такий правочин є нікчемним в силу положень п. п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, звертає увагу, що позовні вимоги про зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію щодо ОСОБА_2 є втручанням у дискреційні повноваження Відповідача. Також наголошує на ненадання судом першої інстанції оцінки аргументам та доводам Уповноваженої особи.

Після усунення визначених в ухвалі від 26.12.2018 року про залишенні апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Представник Позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, проте зазначив, що вважає за можливе її часткове задоволенні щодо скасування рішення Уповноваженої особи.

Третя особа, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибула.

Щодо заявленого представником Позивача у судовому засіданні клопотання про постановлення окремої ухвали з приводу очевидної протиправності дій Відповідача в частині визнання нікчемним правочину щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_2, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що в силу ст. 249 КАС України постановлення окремої ухвали є правом, а не обов'язком суду. При цьому не може бути підставою для постановлення окремої ухвали безпідставність, на переконання одного учасника справи, доводів апеляційної скарги іншого.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 09.12.2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір №ДФ-2200/2857 банківського строкового вкладу «Екслюзив», за умовами якого вкладник розміщує в банку грошові кошти в сумі 130 000,00 грн. на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_3 зі строком повернення - 20.07.2017 року (а.с. 16-17).

Крім того, 05.01.2017 року згідно квитанції №119 вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_2 було поповнено останнім на 65 000,00 грн. (а.с. 18).

02.03.2017 року на підставі рішення Правління Національного банку України від 02.03.2017 року №112-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Вектор Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення №853 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Вектор Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким розпочато процедуру виведення ПАТ «Вектор Банк» з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 03.03.2017 до 02.04.2017 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Вектор Банк», визначені статтями 37-39 Закону, Додусенку Володимиру Івановичу строком на один місяць з 03.03.2017 до 02.04.2017 включно (а.с. 49-51).

Наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Вектор Банк» Додусенка В.І. від 06.03.2017 року №29 було призначено перевірку документів, пов'язаних з укладанням банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних, рахунків, в тому числі карткових) з вкладниками, а також обставин зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб для визначення підстав можливого обмеження уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснення банком на час тимчасової адміністрації банківських операцій щодо виплати коштів вкладникам (а.с. 57-59).

22.03.2017 року на підставі рішення Правління Національного банку України від 21.03.2017 №163-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Вектор Банк» виконавчою Дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення №1104 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Вектор Банк» та делегування повноважень ліквідатора банк», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Вектор Банк» з 22.03.2017 до 21.03.2019 включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Вектор Банк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону №4452, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, Савельєвій Анні Миколаївні строком на два роки з 22.03.2017 до 21.03.2019 включно (а.с. 54-56).

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, наказом Уповноваженої особи від 22.03.2017 року №46 призначена наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Вектор Банк» Додусенка В.І. від 06.03.2017 року №29 перевірка була продовжена, затверджено персональний склад Комісії та зобов'язано надати висновки уповноваженій особі у строк до 24.03.2017 (а.с. 60-62).

Наказом Уповноваженої особи від 27.07.2017 року №84, враховуючи наявність підстав нікчемності правочинів (договорів), передбачених п. п. 1, 7, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», щодо банківських операцій, які здійснювались ПАТ «Вектор Банк» (транзакцій в АБС банку про зарахування чи списання коштів за рахунками вкладників з метою протиправної зміни фінансових зобов'язань Банку перед особами, вклади яких не гарантується ФГВФО, на зобов'язання перед особами, вклади яких підпадають під такі гарантії, без фактичного внесення чи зняття готівки, у позаопераційний час банку, в період дії обмежень, встановлених рішенням Правління НБУ від 26.01.2017 за №51-рш/БТ із наступними змінами), встановлено факт нікчемності правочинів згідно з переліком та з підстав, зазначених у додатку №1 до наказу (а.с. 63-64).

28.10.2017 року Уповноваженою особою на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення №1510 про те, що транзакція ПАТ «Вектор Банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_2 грошових сум з призначення платежу «Внесення готівки на поповнення вкладного (депозитного) рахунку зг.договору банківського вкладу №ДФ-2200/2857 від 09.12.2016 (ОСОБА_2)» на суму 65 000,00 грн., дата вчинення транзації 05.01.2017 року, час вчинення транзакції 17:08 та проценти, нараховані за цією транзакцією в сумі 881,69 грн., є нікчемним правочином з підстав, визначених п. п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 19).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 2, 3, 26, 27 Закону України «Про систему гранування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 16, 203, 204, 215, 319, 321, 1066, 1068 Цивільного кодексу України, а також затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09.08.2012 року №14 Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами, і ряду інших підзаконних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в Уповноваженої особи були відсутні правові підстави для віднесення правочину до нікчемного, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Приписи ч. 4 ст. 26 Закону визначають вичерпний перелік обставин, за наявності яких Фонд не відшкодовує кошти.

Згідно ст. 27 Закону Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється у день початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує: 1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню; 2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 цього Закону; 3) переліки рахунків, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку відсотки за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", або мають інші фінансові привілеї від банку та осіб, які використовують вклад як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, що не виконане; 4) перелік рахунків вкладників, що перебувають під арештом за рішенням суду; 5) перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону. Кошти за такими вкладами виплачуються Фондом після проведення аналізу ознак, визначених статтею 38 цього Закону, у тому числі шляхом надіслання запитів клієнтам банку, у порядку та строки, встановлені Фондом, а також підтвердження відсутності таких ознак.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

Фонд також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Інформація про вкладника в переліку рахунків вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що держава гарантує фізичним особам, які на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, мали у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів Фонду у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200 000,00 грн. Фактична виплата гарантованої суми відшкодування здійснюється Фондом відповідно до затверджених виконавчою дирекцією Фонду реєстрів рахунків вкладників, сформованих на підставі переліку рахунків вкладників з визначенням суми відшкодування для кожного з них, що складаються уповноваженою особою Фонду.

Отже, Закон пов'язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.; 4) включення уповноваженою особою Фонду інформації щодо фізичної особи до переліку рахунків вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів рахунків вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників; 6) опублікування Фондом оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, що здійснюється не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як вбачається зі змісту повідомлення Уповноваженої особи від 28.10.2017 року №1510 транзакція ПАТ «Вектор Банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_2 грошових сум з призначення платежу «Внесення готівки на поповнення вкладного (депозитного) рахунку» є нікчемною з підстав, визначених п. п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Приписи п. п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Зі змісту наведених норм випливає, що право перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов'язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов'язує нікчемність правочину, довести суду такі обставини. Тобто самого твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не на підставі рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і прийняте відповідне рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. При цьому, перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що за Законом до такого переліку віднесені правочини, що вчинені (укладені) саме банком. Щодо правочинів (у тому числі договорів), які укладені між фізичними чи юридичними особами - уповноважена особа таких повноважень не має за цим Законом.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, врегульовані цивільним законодавством, положення якого не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону. Про це зазначив Верховний Суд в уже згаданій вище постанові.

Як вже було встановлено раніше, Відповідач вважає нікчемними правочин з внесення через касу Банку на рахунок Позивача грошових коштів, посилаючись на положення п. п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI.

Водночас, Уповноваженою особою не враховано, що операція прийняття і зараховування на рахунок коштів не є правочином між банком та фізичною особою згідно ст. 202 ЦК України.

Здійснюючи операції з внесення (перерахування) коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов'язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року №492, та договорами з відповідними клієнтами банку.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України врегульовано Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон про платіжні системи).

Так, відповідно до пп. 7.1.2 ст. 7 згаданого Закону, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону про платіжні системи документ на переказ готівки - документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі.

Як було встановлено раніше та не заперечується Відповідачем, на рахунок ОСОБА_2 НОМЕР_3 останнім через касу банку були внесені кошти в сумі 65 000,00 грн. згідно квитанції від 05.01.2017 року №119.

Відповідно до пункту 2.9 Інструкції про проведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 01.06.2011 року № 174, банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівник а банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку Позивач надав належним чином оформлений документ банківської установи, який свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору внесені. При цьому зі змісту даної Інструкції вбачається, що обов'язок із зазначення часу виконання операції або напису чи штампу «вечірня» чи «післяопераційний час» виникає у випадку здійснення касової операції в післяопераційний час. Натомість доказів, що операції із зарахування коштів на рахунок НОМЕР_3 було здійснені у поза операційний час, Відповідачем не надано, а відтак твердження останнього щодо відсутності на квитанціях відмітки із зазначенням часу виконання операції або напису чи штампу «вечірня» чи «післяопераційний час» є безпідставним.

Твердження Уповноваженої особи про те, що внесення на рахунок Позивача коштів у відбувалося шляхом «дроблення» рахунку іншого клієнту банку, що зумовило збільшення суми коштів, яка може бути повернута за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судовою колегією оцінюється критично, оскільки чинним на момент здійснення трансакцій законодавством не було передбачено обмежень чи заборон на зняття фізичними особами готівкових коштів у ПАТ «Вектор Банк», а також внесення такими особами на власні поточні рахунки таких коштів. Крім того, судовою колегією враховується, що лише 26.01.2017 року Правлінням Національного банку України було прийнято рішення №51-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Вектор Банк» до категорії проблемних».

Отже, внесення на банківський рахунок Позивача грошових коштів через касу банку відповідало вимогам чинного законодавства.

Посилання Апелянта на те, що фактично операції з внесення готівки не проводилися, а здійснювалося лише документальне оформлення операцій з метою отримання гарантованої Фондом суми відшкодування, є, на переконання судової колегії, помилковим, оскільки, як було встановлено вище, факт зарахування коштів за банківський рахунок Позивача підтверджуються належними і допустимими доказами, а також не спростовується Відповідачем. Крім того, всі операції здійснені не лише до моменту віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а й до моменту визнання його проблемним, що, у розумінні п. 9 ч. 3 ст. 38 Закону, унеможливлює будь-яке твердження про вчинення банком дій, спрямованих на збільшення гарантованої Фондом до відшкодування суми коштів. При цьому, на думку судової колегії, клієнт банку не може нести відповідальність за дії працівників фінансової установи, у зв'язку з чим несвоєчасне або неналежне внесення до електронної системи банку відомостей про фінансову операцію не може спростовувати факт зарахування коштів на банківський рахунок, який підтверджується належним доказом.

Крім того, як вже було неодноразово зазначено вище, операція з внесення коштів на рахунок фізичної особи не належить до правочинів, передбачених ч. 2 ст. 38 Закону, які можуть бути перевірені Уповноваженою особою на предмет їх нікчемності та, як наслідок, визнані нікчемними. У той же час правова оцінка доводів, які можуть вказувати на недійсність правочину з інших підстав, ніж у зв'язку з його нікчемністю, не може бути надана під час розгляду та вирішення даної справи, оскільки юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вирішення спорів про визнання договору недійсним.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.07.2018 року у справі № 826/1476/15, якщо внаслідок проведених операцій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державою виплат), то ст. 38 Закону не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

У контексті наведеного судовою колегією враховується, що правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону незалежно від того, чи проведена передбачена ч. 2 ст. 38 Закону перевірка правочинів ПАТ «Вектор Банк» із затвердженням її результатів відповідною комісією. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом, який прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку.

Наведена позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/12294/16 від 11.04.2018 року, № 910/24198/16 від 16.05.2018 року та № 819/353/16 від 04.07.2018 року.

Таким чином, оскільки наказ про нікчемність правочинів є внутрішнім документом банку, який приймається особою, що здійснює повноваження органу управління банку, то він не створює жодних обов'язків для третіх осіб (у тому числі й вкладників банку), а тому не може порушувати будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу.

Зміст вищевикладеного дає підстави для висновку, що права Позивача у межах спірних правовідносин не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

Отже, встановлена правова природа наказу (повідомлення про нікчемність) унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправними та скасування рішень Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними правочинів (трансакцій) щодо перерахування на користь Позивача грошових коштів, відтак не може бути розглянута у судовому порядку (в тому числі в адміністративних, цивільних, господарських судах), а тому провадження у цій частині адміністративної справи підлягає закриттю.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі № 802/351/16-а.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зазначити, що право Позивача може бути захищене шляхом визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_2

Положення п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону передбачають складення переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає правильним за своєю суттю висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Уповноваженої особи вчинити дії.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність:

- закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемним правочину (транзакції) щодо перерахування на користь Позивача - ОСОБА_2 грошових сум з призначенням платежу «Внесення готівки на поповнення вкладного (депозитного) рахунку зг. договору банківського вкладу № ДФ-22200/2857 від 09.12.2016 р. (ОСОБА_2) на суму 65 000,00 гривень, дата вчинення транзакції 05.01.2017 року, час вчинення транзакції 17:08 та проценти, нараховані за цією транзакцією в сумі 881,69. в ПАТ «Вектор Банк»;

- виходу за межі позовних вимог та визнання протиправними дій Уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_2;

- залишення без змін рішення суду в частині покладення на Відповідача обов'язку вчинити певні дії.

Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також неправильно застосовані норми матеріального та порушені норми процесуального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи в частині задоволених позовних вимог до Уповноваженої особи про визнання протиправним та скасування рішення, контроль за правильністю якого перебуває поза площиною адміністративного судочинства. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду - скасувати в частині.

Керуючись ст. ст. 139, 238, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення щодо визнання нікчемним правочину (транзакції) щодо перерахування коштів.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення щодо визнання нікчемним правочину (транзакції) щодо перерахування коштів - закрити.

Визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк» Савельєвої Анни Миколаївни щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1).

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 14» березня 2019 року.