Справа № 760/4711/15-а
Суддя: Коробенко С. В.
Дата ухвалення: 2019-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
___________________________________________________________________________
Справа № 760/4711/15-а
№2-a/760/14/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І . Вступна частина

21 січня 2019 року в місті Києві

Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

представника Відповідача Храпачевської О.П.

розглянув у судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання здійснити певні дії.

ІІ. Описова частина

Позивач в березні 2015 року звернулася до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Солом'янському районі міста Києва, та просила суд (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.04.2015 - а.с. 60):

- визнати неправомірними дії Відповідача щодо зменшення розміру пенсії шляхом застосування зниженої межі оподаткування сум пенсій в межах максимальної пенсії під час адміністрування податку на доходи фізичних осіб та військового збору;

- зобов'язати Відповідача провести перерахунок пенсії Позивачу з 01.02.2015 відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснювати виплату пенсії Позивачу в повному обсязі до приведення пенсійного законодавства у відповідність до Податкового кодексу України, а саме, розміру максимальної пенсії у відповідність до розміру зниженої межі оподаткування доходів фізичних осіб або до втрати чинності Законом України «Про пенсійне забезпечення»;

- стягнути з Відповідача на свою користь суми податку на доходи фізичних осіб та військовий збір (310,15 грн та 31,01 грн щомісячно), за період з 01.01.2015 по місяць , в якому буде встановлена виплата пенсії Позивачу в повному обсязі.

Свої вимоги Позивач обгрунтовує тим, що перебуває на пенсійному обліку у Відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з 27 вересня 2012 року.

Починаючи з 1 лютого 2015 року, як зазначає Позивач, розмір отриманої нею пенсії зменшився, оскільки, як пояснив їй Відповідач в своїй відповіді, в Податковий кодекс України було внесено зміни Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014, якими передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку тепер включаються: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Позивач стверджує, що відбулося звуження змісту та обсягу її конституційного права на пенсійне забезпечення внаслідок застосування відповідачем закону, який не відповідає нормам Конституції України.

Крім того, зазначає, що саме по собі внесення змін до Податкового кодексу не потягло за собою внесення змін в пенсійне законодавство, зокрема в частину 3 статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими прямо заборонено оподатковувати пенсії. І в даному випадку слід застосувати норми Конституції, як норми прямої дії.

Ухвалою від 12.03.2015 у справі було відкрито провадження під головуванням судді Кицюк В.С.

Ухвалою від 28.05.2015 провадження у справі було зупинене на час звернення до Верховного Суду України для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності п.п. 164.2.19 ст. 164 Податкового кодексу України.

На підставі розпорядження керівника апарату Солом'янського районного суду міста Києва від 11.09.2017 справа перерозподілена те передана у провадження судді Коробенка С.В.

Ухвалою від 25.04.2018 провадження у справі було поновлене.

Під час подальшого розгляду справи в якості належного Відповідача залучене Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві.

09 жовтня 2018 року судом прийнята до розгляду заява про збільшення позовних вимог, згідно з якою позовні вимоги ОСОБА_2 викладені наступним чином:

1)Визнати на підставі рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 (далі рішення), що оподаткування сум пенсії позивача за період з 01.02.2015 по 01.07.2016 відповідно абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України суперечить частині першій статті 8 Конституції України (п.4.3 рішення), статті 21, частинам першій, другій статті 24 Конституції України (п.4.4 рішення), статті 46 Конституції України (п.4.5 рішення) та застосувати вказані статті Конституції України як норми прямої дії.

2)Визнати на підставі норм статті 8, статті 21, частин першої, другої статті 24, статті 46 Конституції України неправомірними дії відповідача щодо зменшення розміру пенсії позивача за період з 01.02.2015 по 01.07.2016 шляхом утримання податку та військового збору з сум пенсії відповідно п.п. 164.2.19 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України в редакції ЗУ ''Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" № 71-УІІІ від 28.12.2014.

3)Зобов'язати відповідача провести перерахунок пенсії позивача за період з 01.02.2015 по 01.07.2016 без оподаткування сум пенсії.

4)Стягнути з відповідача на користь позивача неправомірно утримані суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору в загальній сумі 5324,52 гривні.

У судовому засіданні Позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, враховуючи зміст прийнятого Конституційним судом України рішення.

Представник Відповідача зазначає, що згідно зі статтею 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 року № 1-р/2018 набрало законної сили 27.02.2018 року та не має зворотної дії у часі. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто до 27.02.2018 року вказані положення були чинними, і у органів Пенсійного фонду України був обов'язок, як податкового агента, утримувати податки з пенсій.

ІІІ. Мотивувальна частина

Розглянувши подані сторонами документи суд встановив наступне.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу».

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України в редакції, чинній у 2017 році (ПК України), Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 №1801-V111 (Закон № 1801-VІІІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частинах 2, 3 ст. 22 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Згідно з пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Підпунктом 1.7 пункту 161 передбачено, що звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Підпунктом 165.1.1 «е» пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається сума пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримувана платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, крім випадку, визначеного підпунктом 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 цього Кодексу, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії не підлягають оподаткуванню чи оподатковуються в країні їх виплати.

Згідно зі ст. 7 Закону № 1801-VІІІ прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2017 року складає 1247 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 р. № 1-р/2018 (далі - Рішення КСУ № 1-р/2018) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Пунктом 2 вказаного Рішення КСУ передбачено, що положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, протягом 2015 - 2017 років діяли положення підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 та положення 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, якими передбачалось оподаткування ПДФО і військовим збором пенсії, призначеної згідно із Законом України «Про державну службу», за базою оподаткування суми грошового забезпечення в частині, що перевищує три розміри мінімальної заробітної плати.

При цьому, прийняття КСУ рішення № 1-6/2018р про визнання такими, що не відповідають Конституції України положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не є підставою для визнання протиправними дій органів Пенсійного фонду України щодо оподаткування призначеної Позивачу пенсії, оскільки відповідно до вказаного рішення положення статті 164 ПК України втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 по справі № 161/9790/17 який відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов'язковим для застосування судом при розгляді даної справи.

При розв'язанні спірних правовідносин судом враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2, заявлені в порядку адміністративного судочинства, до органу Пенсійного фонду України не підлягають задоволенню.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 2, 6-11, 19, 20, 22, 242-246, 257, 262 КАС України, суд вирішив:

1.У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовити.

2.Судові витрати покласти на Державний бюджет України.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: