Справа № 200/743/19-а
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2019 р. Справа№200/743/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Дмитрієва В.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

11 січня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з вимогами: визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 24 вересня 2018 року про відмову у виплаті десяти пенсії при призначенні пенсії ОСОБА_1; визнати протиправними дії Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи на посаді дієтичної сестри Санаторної школи-інтернату №3 в період з 27 серпня 1996 року по 25 грудня 1996 року до спеціального стажу та відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення; зобовязати Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи на посаді дієтичної сестри Санаторної школи-інтернату №3 в період з 27 серпня 1996 року по 25 грудня 1996 року та призначити і виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач протиправно не зарахував до спеціального стажу роботи період роботи на посаді дієтсестри в санаторній школі-інтернаті та не виплатив допомогу в розмірі 10 місячної пенсії, на яку мають право працівники бюджетної сфери, оскільки відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, посада дієтсестри відсутня.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. В обґрунтування зазначив, що оскільки позивач працювала на посаді «дієтсестри», яка не передбачена відповідним класифікатором посад середніх медичних працівників, вказаний період роботи не можна зарахувати до її пільгового стажу, що виключає можливість виплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 14 лютого 2019 року.

Ухвалою суду від 14 січня 2019 року вирішено відкласти розгляд справи на 11 березня 2019 року в звязку з неявкою сторін.

У судове засідання 11 березня 2019 року сторони не зявилися, про дату, час та місце засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання не прибули представники сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Маріупольському обєднаному управління Пенсійного фонду України, отримує пенсію за віком, яка призначена згідно статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» при страховому стажі роботи 49 років 3 місяці 9 днів, з 11 червня 2018 року в розмірі 3990,80 грн. (а.с. 18).

Рішенням Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України №79 від 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у виплаті десяти пенсій при призначенні пенсії у звязку з відсутністю спеціального стажу роботи, який на момент звернення складає 29 років 09 місяців 19 днів, оскільки період роботи на посаді дієтсестри з 27 серпня 1996 року по 25 грудня 1996 року в санаторній школі інтернаті №3 не зарахований до стажу, що дає право на пенсію за вислугою років, з посиланням на те, що посада «дієтсестра» відсутня в переліку посад, які дають право на включення цього періоду роботи в пільговий стаж за вислугу років, затвердженим Переліком закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (ОСОБА_2 КМУ від 4 листопада 1993 року №909).

Спірним питанням у даній справі є наявність чи відсутність у позивача права на зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 27 серпня 1996 року по 25 грудня 1996 року на посаді дієтсестри у санаторній школі-інтернаті №3.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Положеннями статті 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Положеннями статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлені умови призначення пенсії за віком. Так, зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Так при звернені до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 досягла пенсійного віку.

Відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

ОСОБА_2 Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя і соціального захисту посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до п. 1-1 вказаної постанови передбачено, що лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють у навчальних закладах і установах перелічених у розділі «1. Освіта», відносяться до числа осіб, що мають право на пенсію за вислугу років. Згідно розділу «1. Освіта» зазначені, зокрема, загальноосвітні навчальні заклади.

Відповідно до частини 2 до статті 9 Закону України «Про загальну середню освіту» санаторна школа належить до загальноосвітніх навчальних закладів.

Згідно статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється постановою Кабінетом Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, де зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З копії трудової книжки позивача ОСОБА_3 БТ-1 №1069891 убачається, що 27 серпня 1996 року позивача прийнято на роботу в санаторну школу-інтернат №3 на посаду дієтсестри (Наказ №213від 27 серпня 1996 року), 26 грудня 1996 року переведено на посаду медичної сестри у школі інтернаті №3 (Наказ №360 від 25 грудня 1996 року) (а.с. 26 зворотній бік). З 3 серпня 1998 року по теперішній час ОСОБА_1 працює у Басейновій лікарні на водному транспорті (перейменовано у 2003 році у Маріупольську міську лікарню №9 медико-санітарної частини працівників департаменту морського флоту) старшою медичною сестрою прийомного відділення (а.с. 27).

Тобто, ОСОБА_1 на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», працювала в закладі комунальної форми власності на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е»-«ж» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до переліку закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909, передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) таких закладів і установ: лікарняні заклади, лікувально- профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно- поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Згідно п. 26 додатку № 2 «Номенклатура спеціальностей середніх медичних працівників» до Наказу Міністерства охорони здоровя України від 23 жовтня 1991 року № 146 «Про атестацію середніх медичних робітників» до категорії середніх медичних робітників віднесено посаду медичної сестри з дієтичного харчування.

Разом з тим, у Наказі Міністерства охорони здоровя України від 4 вересня 1996 року №274 «Про затвердження схем посадових окладів (ставок заробітної плати) працівників закладів охорони здоров'я та соціального захисту населення» (п. 3 розділу «Визначення схемних посадових окладів середнього медичного персоналу») були передбачені посадові оклади дієтичних сестер.

Крім того, як убачається з довідки Маріупольської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів №11 Донецької обласної ради від 3 вересня 2018 року №239, посада «дієтсестра» вважається посадою «медична сестра», згідно ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 23 серпня 1979 року №421 «Про типові штати загальноосвітніх шкіл-інтернатів» (а.с. 29), про що зроблено відповідний запис у трудову книжку позивача (а.с. 28). Згідно картки-довідки закладу народної освіти: Школа-інтернат №3 за 1996 рік, ОСОБА_1 прийнята 27 серпня 1996 року на посаду медичної сестри (а.с. 31).

Тобто, посада «дієтична сестра», «дієтсестра» є ідентичними до посади «сестра медична з дієтичного харчування» та відносилась законодавцем до посад середнього медичного персоналу.

Таким чином, посада, на якій працювала позивач у період з 27 серпня 1996 року по 25 грудня 1996 року дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також на виплату грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення, тому зазначений період роботи має бути зарахований до спеціального стажу роботи.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 19 грудня 2018 року по справі №210/5078/16-а (провадження №К/9901/43744/18).

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та скасування рішення про відмову в виплаті десяти пенсій при призначенні пенсії, зобовязання відповідача зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період роботи ОСОБА_1 на посаді дієтсестри Санаторної школи-інтернату №3 з 27 серпня 1996 року по 25 грудня 1996 року та зобовязання призначити та виплатити грошову допомогу, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Стосовно встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З аналізу викладених норм вбачається, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги обставини даної справи, суд до ходить висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю щодо виконання рішення в даній справі, оскільки позивачем не наведено доводів та не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства Українипри задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 24 вересня 2018 року про відмову у виплаті десяти пенсії при призначенні пенсії ОСОБА_1.

Визнати протиправними дії Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи на посаді дієтсестри Санаторної школи-інтернату №3 у період з 27 серпня 1996 року по 25 грудня 1996 року до спеціального стажу та відмови у призначенні та виплаті грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

Зобовязати Маріупольське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, б. 27-а; ) зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, період роботи ОСОБА_1 (місце реєстрації: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, б. 45, кв. 52; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді дієтсестри Санаторної школи-інтернату №3 у період з 27 серпня 1996 року по 25 грудня 1996 року та призначити і виплатити грошову допомогу, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати ОСОБА_1 (місце реєстрації: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, б. 45, кв. 52; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, б. 27-а; ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, б. 45, кв. 52; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,40 грн.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 березня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитрієв В.С.