Справа № 400/3150/18
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України
04 березня 2019 р. № 400/3150/18
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., за участю секретаря судового засідання Кононенка Д.Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомСелянського фермерського господарства "Волощакевич", вул. Леніна, 12, Широколанівка, Веселинівський район, Миколаївська область, 57001
до за участю: представника відповідача: Єремєєв С.О. представника позивача: Петровський Д.О. Очаківської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Старофортечна, 27, Очаків, Миколаївська область Головного управління ДФС у Миколаївській області вул. Лягіна, 6
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29.10.2012 № ,

ВСТАНОВИВ:

Селянське фермерське господарство «Волощакевич» звернулось до адміністративного суду з позовом до Вознесенської ОДПІ з вимогами визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 29.12.2012, визнати протиправним і скасувати рішення №1 від 02.11.2012 №2477 про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування, яким СФГ «Волощакевич» виключено з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування, прийняте Комісією, створеною відповідно до розпорядження Вознесенської ОДПІ Миколаївської області ДПС відповідно до розпорядження «Про створення комісії, щодо забезпечення своєчасно відшкодування податку на додану вартість від 19.10.2012 №29-р».

Свої позовні вимоги ФГ «Волощакевич» обґрунтувало тим, що висновок відповідача про порушення норм Податкового кодексу України був зроблений на підставі того, що до позивача, на його думку, не правомірно застосовувало спеціальний режим оподаткування з ПДВ. Зокрема, відповідач вважає, що позивач не відповідає критеріям, встановленим п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України, але це не відповідає фактичним обставинам.

Згідно п.209.6 ст.209 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент здійснення операцій відображених в акті перевірки) сільськогосподарським вважається підприємство, основаною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менше як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно. Відповідно до п.209.1 ст.209 Податкового кодексу України, резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування. На сторінці 13 акту позапланової виїзної перевірки відповідач зазначає, що питома вага вартості продукції власного виробництва в загальної вартості реалізованої продукції за квітень 2011 року складає 58,53%. З огляду на акт перевірки можливо стверджувати, що відповідач вважає, що вироблення сільськогосподарських товарів здійснювалось не на власних, і не на орендованих виробничих потужностях. Вказаний висновок податкового органу був зроблений виходячи з дослідження договорів про спільний обробіток землі від 04.08.09 з в/ч НОМЕР_1 , від 01.11.10 з в/ч НОМЕР_1 , №1 від 20.02.09 з в/ч НОМЕР_2 , №31 від 04.093.11, №34 від 20.10.10 з ПТУ №34 та договором від 01.11.10 зі школою-інтернатом. Згідно умов цих договорів, сторони домовилися про спільну діяльність і співробітництво без утворення юридичною особи з використанням земель, які виділені в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_1 , ПТУ №34 та Широколанівській СЗОШ для досягнення загальних цілей, а саме вирощування зернових, технічних та решти культур не віднесених до інших класів рослинництва, збирання, зберігання та їх реалізації. Позивач відповідно до умов цих угод зобов`язується провести необхідний комплекс заходів по забезпеченню повного сільськогосподарського циклу вирощування продукції. Кошти, отримані від реалізації продукції рослинництва, в результаті спільної діяльності, розподіляється пропорційно часткам, визначеним в угодах. Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Оскільки, угоди, укладені між СФГ «Волощакевич» та в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_1 , ПТУ №34, Широколанівський СЗОШ відповідають вимогам чинного законодавства України та не визнані судами недійсними, то ці угоди вважаються правомірними. Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницькою діяльності та інших видів діяльності. Правомірне використання земельної ділянки може відбуватися не лише за договорами оренди. В даному випадку, відсутність зареєстрованого договору оренди не позбавляє статусу «сільськогосподарського підприємства», оскільки вирощування позивачем сільськогосподарською продукції здійснюється на земельних ділянка, якими користуються правомірно та на законних підставах.

Відповідач позов не визнав, надав заперечення та відзив на позов, в якому свою позицію виклав наступним чином. Під час перевірки виявлено, що площа земельних ділянок, які офіційно зареєстровані та яка надані в оренду або у постійне користування СФГ «Волощакевич» у 2010 році складає 1964,15 га, у 2011 році 1989,55 га складає 1964,15 га, у 2011 році 1989,55 га. Відповідно до наданих в процесі перевірки договорів про спільний обробіток землі, а саме з в/ч НОМЕР_1 від 04.08.09 використано у 2010 році 2411,00 га ріллі, від 01.11.10 використано у 2011 році 3127,00 га ріллі; з в/ч НОМЕР_2 від 20.02.09 №1 використано у 2010 році 1075,00 га ріллі, від 04.03.11 №31 використано у 2011 році 1145,00 га ріллі, з ПТУ 334 від 20.10.10 використано у 2011 році 149,73 га ріллі, з школою-інтернатом від 01.11.10 використано у 2011 році 32,57 га ріллі. В результаті зроблено висновок, що СФГ «Волощакевич» використано виробничі потужності (землі), які не являються власними або орендованими у 2010 році загальною площею 3486,00 га, а у 2011 році загальною площею 4454,30 га, оскільки вказані договори про спільний обробіток землі не є договорами оренди і не пройшли державну реєстрацію в ДЗК. Вказані договори спільного обробітку ґрунту за своєю суттю є договорами про спільну діяльність і це визнається позивачем у позовній заяві, хоча за формою позивачем намагався подати їх як договори оренди землі, для того, щоб скористуватися пільгою по ПДВ та відповідати критеріям п.6 ст.209 ПК України, оскільки основну діяльність сільськогосподарське підприємство повинно здійснювати на власних або орендованих виробничих потужностях. Отже, вказані договори спільного обробітку ґрунту підпадають під дію ст.235 Цивільного кодексу України і є удаваними правочинами, вчиненими для приховування інших правочинів. Відповідно до ч.2 ст.235 ЦК України відносини сторін по удаваному правочину регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Для цілей податкового обліку преюдиційне значення мають економічні наслідки створені господарськими операціями, а не особливості оформлення відповідних операцій. Тому, податкові накладні, що виникають внаслідок укладання договорів про спільний обробіток ґрунту кваліфікувалися перевіряючими з врахуванням судової доктрини «переваги змісту над формою» як договори про спільну діяльність, а не договори оренди землі. Посилання позивача на ст.204 ЦК України не можуть бути прийняти до уваги, оскільки у правовідносин з оподаткування зазначена стаття не застосовується. Натомість, правовідносини у сфері оподаткування регулюються п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України, яка встановлює презумпцію правомірності рішень платника податку, в тому, що в разі якщо норма закону чи іншого нормативного акта, виданого на підставі закону, припускає неоднозначне (множинне) трактування.

Згідно з актом перевірки всього СГФ «Волощакевич» використано землі у 2010 році загальною площею 5450,15 га, у 2011 році загальною площею 6443,85 га. Питома вага використаної власної або орендованої землі СФГ «Волощакевич» до всіх використаних земель складає 36,03% у 2010 році, 30,09% у 2011 році. В акті перевірки зазначено, що за наданими для перевірки документами, а саме оборотної відомості по матеріальних рахунках, книги обліку зерна від урожаю 2011 року, договорів, розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (додаток 5 до декларації з ПДВ) податкових накладних, накладних, банківських виписок та інших документів, був здійснений розрахунок питомої ваги вартості продукції власного виробництва в загальній вартості реалізованої продукції за період травень 2010 року квітень 2011 року, згідно з яким обсяги постачання сільськогосподарських товарів (послуг) складають 58,53% товарів (послуг), що не належать до сільськогосподарських 41,56%.

Як свідчать обставини справи, СФГ «Волощакевич» не були дотримані умови, передбачені п.209.6 ст.209 Податкового кодексу, і СФГ «Волощакевич» з квітня 2011 не мало права на застосування спеціального режиму оподаткування ПДВ. Дані порушення були встановлені та зафіксовані в акті документальної позапланової виїзної перевірки СФГ «Волощакевича» від 29.12.2011 №300/35-10/31853167. Згідно акту перевірки від 12.10.201 на підставі якого було винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке є предметом спору по даній судовій справі були підтверджені встановлені порушення позивачем по акту перевірки від сільськогосподарського підприємства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування, було прийнято рішення комісією, діючою на підставі розпорядження Вознесенської ОДПІ від 19.10.12 №29-р за результатами висновків акта позапланової документальної перевірки СФГ «Волощакевич» від 12.10.2012 №130/22/31853167, оскільки з 1 жовтня 2010 року підприємство порушило вимоги п.209.1 ст.209 ПК України (перевищило обсяг поставок не сільгосппродукції більше 25%) і не мало права перебувати на спеціальному режимі оподаткування ПДВ. Тому, з 02.11.2012 СФГ «Волощакевич» є платником ПДВ на загальних підставах.

21.09.2012 наказом Вознесенської ДПІ №756 призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки СФГ «Волощакевич». Позивач допустив працівників до проведення перевірки, але документи для перевірки надав лише за період з 01.10.201 по 30.09.2011, тобто за період, відносно якого здійснювалась переперевірка у зв`язку із службовим розслідуванням. За період з 01.01.2011 по 31.072012 позивач документи надати відмовився. Вознесенска ОДПІ листом від 04.10.2012 звернула увагу керівника СФГ «Волощакевич» на порушення ним прописів ст.85 ПК України та зобов`язала надати первинні документи. Вказаний лист отримано позивачем 09.10.2012. Наказом від 04.10.2012 термін перевірки продовжено на 5 робочих днів. Листом від 10.10.2012 СФГ «Волощакевич» підтвердило свою відмову надати до перевірки первинні документи за період з 01.01.2011 по 31.07.2012, оскільки вважало здійснення перевірки за вказаний період неправомірним. Тому, при складанні акту перевірки СФГ «Волощакевич», перевіряючими було враховано вимоги п.44.6 ст.44 та п.85.2 ст.85 ПК України, що у разі, якщо до закінчення перевірки, або у терміни, визначені ст.44, платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірки, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності.

16.01.2013 постановою Миколаївського окружного адміністративного суду позовні вимоги СФГ «Волощакевич» були задоволені у повному обсязі.

25.06.2013 ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду зазначена постанова МОАС залишена без змін.

06.11.2018 постановою Верховного Суду постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 16.01.2013 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.06.2013 у справі №2а-5861/12/1470 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду судом здійснено заміну відповідача на належного Вознесенську ОДПІ на Очаківську ОДПІ, а також залучено другого відповідача ГУ ДФС у Миколаївській області.

Під час нового розгляду, сторони надали пояснення та відзив аналогічного змісту, що і під час первинного розгляду.

Суд розглянув справу в порядку загального позовного провадження, в судовому засіданні з викликом сторін 04.03.2019. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

Селянське фермерське господарство «Волощакевич», зареєстроване 18.01.2002р. Веселинівською районною державною адміністрацією Миколаївської області, свідоцтво про державну реєстрацію від 18.01.2002р. (а.с.66, т.1), знаходиться на податковому обліку у Веселинівській МДПІ, перебуває на спеціальному режимі оподаткування та є платником фіксованого сільськогосподарського податку (а.с.13, т.1).

Відповідачем була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.10р. по 31.07.12р. та складено відповідний акт №130/22/31853167 від 12.10.12р. (т.1, а.с.11-60).

Перевіркою встановлено порушення: - п.198.1 "а", п.198.6 ст.198, п.186.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.209.2, 209,3 п.209.6, п.209.11 ст.209, п.200.1 ст.200, п.201.6 ст.201 розділу 5 ПК України в результаті чого позивачем, на думку відповідача, за період з 01.10.10р. по 30.09.11р.: - занижено податок на додану вартість на суму 786487,00грн. за квітень 2011р.; - за період з 01.10.11р. по 31.07.12р. - занижено ПДВ на суму 6307223,00грн. в т.ч. по періодам: жовтень 2011р. на 448984,00грн., за листопад 2011р. на 265905,00грн., грудень 2011р. - 363839,00грн., за січень 2012р. на 69249,00грн., за лютий 2012р. на 499745,00грн., за березень 2012р. на 586056,00грн., за квітень 2012р. на 1560133,00грн., за червень 2012р. - 2381231,00грн., за липень 2012р. на 132081,00грн. - встановлено завищення ПДВ за період з 01.05.11р. по 30.09.11р. на суму 890грн., в т.ч. за травень 2011р. на 178грн., за червень 2011 на 178грн., за серпень 2011 на суму 178грн., за вересень 2011р. на 178грн., - встановлено завищення ПДВ за період з 01.10.11р. по 31.07.12р. на суму 1780,00грн., в т.ч. за травень 2011р. на 178грн., за червень 2011р. на 178грн., за серпень 2011р. на суму 178грн., за вересень 2011р. на 178грн., - встановлено заниження залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24 загальної декларації) на суму 620607грн. в т.ч. за податкові періоди: - за червень 2011р. на суму 31107,0грн., за липень 2011р. на суму 31107,0грн., за серпень 2011р. на суму 557696,0грн., за вересень 2011р. на суму 620607,0грн. (наростаючий підсумок); - встановлено заниження від`ємного значення, (рядок 19 загальної декларації) на суму 161480 грн. за вересень 2011р.

Відповідачем також було зазначено, що в порушення п.209.2 ст.209 р.5 ПКУ позивач безпідставно користувався пільгою за період 01.01.11р. по 30.06.11р. з ПДВ в сумі 961819грн. (ПДВ від реалізації продукції рослинництва і тваринництва, код пільги - 14010450).

Відповідачем, на підставі акту позапланової виїзної перевірки, прийняте податкове повідомлення - рішення від 29.10.12р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на 9461344грн. 50 коп., з яких основний платіж - 6307223,00грн., штрафні санкції - 3154121,5грн. (т.1 а.с.61).

Всі порушення, які мали місце, випливають з того, що, на думку відповідача, позивач неправомірно перебував в режимі сплати фіксованого сільськогосподарського податку та на спеціальному режимі оподаткування ПДВ в період 01.04.2011р. по 30.09.2011р. у зв`язку з тим, що договори «Про спільний обробіток землі» не є договорами оренди землі, й у зв`язку із цим, позивачем порушено умови законів України «Про податок на додану вартість», «Про оренду землі» та вимоги ст.209 Податкового кодексу України, сільгосппродукція, яка вироблена позивачем на цих землях не є продукцією власного виробництва, а отже її слід виключити з обсягу питомої ваги вартості товарів вироблених (поставлених) позивачем, а його сільськогосподарське підприємство не має права на спеціальний режим оподаткування.

За період з 01.10.2011р. по 31.07.2012р. позивач не надав посадовим особам відповідача відповідні документи.

На підставі висновків акту перевірки від 12.10.12р №130/22/31853167 за період з 01.10.10р. по 31.07.12р., згідно п.6 статті 209 Податкового кодексу України відповідачем було прийнято Рішення №1 (№2477) від 02.11.12р. про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування (т.1, а.с.75-76).

До висновку про неправомірність перебування позивача на спеціальному режимі оподаткування ПДВ ОДПІ прийшла на підставі аналізу укладених позивачем договорів про спільний обробіток землі від 04.08.2009 року з в/ч НОМЕР_1 , від 01.11.2010 року з в/ч НОМЕР_1 , №1 від 20.02.2009 року з в/ч НОМЕР_2 , №31 від 04.03.2011 року №34 від 20.10.2010 року з ПТУ №34 та договору від 01.11.2010 року із школою - інтернатом.

ДПІ вважає, що оскільки такі договори не є договорами оренди, то позивач не підпадає під встановлені ст.8-1 Закону України «Про податок на додану вартість» та ст.209 Податкового кодексу України критерії сільськогосподарського підприємства, яке має право перебувати на спеціальному режимі оподаткування ПДВ.

Окремо у п.3.3 акту перевірки ОДПІ наводить причини збільшення позивачу зобов`язань з ПДВ за період з 01.10.2011 року по 31.07.2012 року на суму 6307223,00 грн., яка і становить суму основного платежу спірного повідомлення-рішення.

Аналіз змісту пункту 3.3 та його підпункту 3.3.1 свідчить про те, що сума 6307223,00 грн. складається з самостійно задекларованих позивачем в період з 01.10.2011 року по 31.07.2012 року сум податкових зобов`язань з ПДВ за спеціальним режимом у скорочених деклараціях з ПДВ, які ОДПІ перенесла із скорочених декларації до загальних.

ОДПІ вважає, що позивач зависив податкові зобов`язання з ПДВ у скорочених деклараціях на суму 6307223,00 грн. та відповідно занизив на цю ж суму податкові зобов`язання у загальних деклараціях, оскільки в порушення п.209.2 ст.209 ПКУ включені до скорочених декларацій обсяги продажу сільгосппродукції вироблені не на власних чи орендованих потужностях (стор.36 акту перевірки).

Тобто, збільшення податкових зобов`язань за період з 01.10.2011 року по 31.07.2012 року на суму 6307223,00 грн. також пов`язано із висновками ОДПІ щодо неправомірного перебування позивача на спеціальному режимі оподаткування ПДВ внаслідок реалізації продукції, яка вирощена на землях, що використовувались позивачем на підставі вищезазначених договорів про спільний обробіток землі.

Оскільки позивач відмовився надавати документи за період з 01.10.2011 року по 31.07.2012 року, вважаючи незаконним проведення відповідачем позапланової перевірки за цей період, то ОДПІ спірним повідомленням-рішенням нарахувала позивачу суму зобов`язань з ПДВ за основним платежем виключно в розмірі суми самостійно задекларованих позивачем податкових зобов`язань з ПДВ без врахування податкового кредиту.

Відповідно до п.209.2 ст.209 ПКУ згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей. Зазначені суми податку на додану вартість акумулюються сільськогосподарськими підприємствами на спеціальних рахунках, відкритих в установах банків та/або в органах, які здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Отже, перебування сільськогосподарського підприємства на спеціальному режимі оподаткування податком на додану вартість не передбачає сплати цього податку до бюджету.

Пунктом 209.6 ст.209 ПКУ України визначено, що сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Згідно п.209.7 ст.209 ПКУ сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб`єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником.

Відповідно до п.308.4 ст.308 ПКУ дохід сільськогосподарського товаровиробника, отриманий від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки включає, зокрема доходи від реалізації продукції рослинництва, що вироблена (вирощена) на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування.

Зі змісту цих норм ПКУ випливає, що якщо виготовлені товари відповідають визначеним товарним групам та створені у процесі діяльності, визначеної п.209.17 ст.209 ПКУ, вони є сільськогосподарськими і повинні враховуватися при визначенні питомої ваги сільськогосподарських товарів для цілей застосування спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість. Для цілей визначення статусу платника ФСП та платника ПДВ на спеціальному режимі землі, що використовуються сільськогосподарським товаровиробником для виробництва продукції рослинництва, повинні знаходитися у власності чи користуванні такого виробника.

Оскільки податкове законодавство не встановлює вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки, то будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва при визначенні статусу платника ФСП та платника ПДВ на спеціальному режимі.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями, які викладені в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28.12.2012 року №2614/12/13-12, і полягають в наступному:

- для цілей розрахунку частки с/г товаровиробництва враховуються доходи від реалізації продукції рослинництва, яка вироблена (вирощена) на угіддях, що належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування;

- ПКУ не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки;

- будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження частки с/г товаровиробництва для цілей справляння фіксованого с/г податку;

- для розрахунку доходів від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва як таких, що можуть враховуватися при визначенні частки сільськогосподарського товаровиробництва, можуть включатися доходи від продажу продукції рослинництва, вирощеної (виробленої) на сільськогосподарських угіддях, що знаходяться у користуванні особи на будь-яких умовах.

- податкове законодавство не вимагає державної реєстрації договору оренди (власності, користування) земельної ділянки, як обов`язкової ознаки для кваліфікації відповідної ділянки як такої, що знаходиться у користуванні сільськогосподарського товаровиробника;

- податкові органи наділені повноваженнями контролювати дотримання платниками податків норм податкового та окремих норм господарського законодавства у випадках, прямо передбачених законом. Функції контролю за дотриманням норм земельного законодавства до повноважень органів державної податкової служби не належить. Відповідно, порушення (на думку податкових органів) платниками норм іншого законодавства, дотримання якого не контролюється органами державної податкової служби, не можуть бути підставою для застосування відповідальності, передбаченої нормами ПК України;

- податковими органами не може бути прийнято рішення про скасування реєстрації платника фіксованого с/г податку з тих підстав, що платником не дотримано вимог щодо реєстрації договорів оренди (користування, власності тощо) земельних ділянок, які використовуються для вирощування с/г продукції рослинництва. Так само с/г продукція рослинництва, вирощена платником фіксованого с/г податку на будь-яких використовуваних ним земельних ділянках, незалежно від стану державної реєстрації відповідних договорів, не може оподатковуватися за іншими правилами, ніж у режимі фіксованого с/г податку. Аналогічним чином, відсутні підстави для визначення особі податкових зобов`язань із податку на додану вартість за правилами загального режиму в разі, якщо такою особою дотримано питому вагу сільськогосподарських товарів у загальному обсязі реалізації.

Таким чином, реалізація позивачем сільгосппродукції, яка вирощена позивачем на землях, що використовувались ним на підставі вищезазначених договорів про спільний обробіток землі, жодним чином не позбавляла позивача права перебувати на спеціального режиму оподаткування.

Окремо, необхідно зауважити, що оцінки цивільних договорів СФГ «Волощакевич» про використання земельних ділянок з військовими частинами та навчальними закладами.

Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З приводу визнання зазначених договорів недійсними в судовому порядку, то це було предметом розгляду в порядку господарського судочинства. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.03.12р. по справі №5016/135/2012(8/13) та від 05.04.12р. по справі №5016/189/2012 (3/7) за позовами заступника військового прокурора Миколаївського гарнізону в особі Міністерства Оборони України до військових частин та до СФГ «Волощакевич» (т.1, а.с.143- 155) про визнання недійсними договорів про спільну діяльність (в позовах було відмовлено, рішення набрали законної сили а.с.156, т.1; т.5, а.с.113).

Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Підставами визнання правочину нікчемними відповідно до Цивільного кодексу України є недотримання форми правочину, здійснення правочину без необхідного схвалення, умови про відмову від прав або їх обмеження в правочині, необґрунтовані привілеї правочину, нікчемність умов правочину про обмеження відповідальності, погіршення положення за правочином порівняно із законом та інше.

Жодних таких підстав у цьому випадку, суд для визнання правочинів нікчемними суд не вбачає.

За таких обставин, суд дійшов висновку, про необхідність задоволенні позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
1. Позов Селянського фермерського господарства "Волощакевич" (вул. Леніна, 12,Широколанівка,Веселинівський район, Миколаївська область,57001 ) до Очаківської об`єднаної державної податкової інспекції у Миколаївській області, Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, Миколаїв ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Вознесенської об`єднаної державної податкової інспекції Миколаївської області Державної податкової служби від 29.10.2012р. №.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення №1 від 02.11.2012р. (№2477) про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування, яким Селянське фермерське господарство "Волощакевич" виключено з реєстрів суб`єктів спеціального режиму оподаткування прийняте Комісією створеною відповідно до розпорядження Вознесенської ОДПІ Миколаївської області Державної податкової служби відповідно до розпорядження "Про створення комісії, щодо забезпечення своєчасного відшкодування податку на додану вартість" від 19.10.12р. №29-р.

4. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко
Рішення складено в повному обсязі 11.03.19