Справа № 2а-3131/12/0970
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року

Київ

справа №2а-3131/12/0970

адміністративне провадження №К/9901/3275/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі Головного управління Міндоходів у Івано-Франківській області

на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.01.2013 (головуючий суддя - Мигалюк Ю.В.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 (колегія суддів: головуючий суддя - Гуляк В.В., судді - Коваль Р.Й., Судова-Хомюк Н.М.)

у справі № 2а-3131/12/0970

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Західрембуд»

до Державної податкової інспекції у Галицькому районі Івано-Франківської області ДПС

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Західрембуд» (далі - Товариство) звернулось в Івано-Франківський окружний адміністративний суд з позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі Івано-Франківської області ДПС (далі- ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 22.08.2012 №, №.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило про безпідставність висновків ДПІ, що укладені між Товариством та його контрагентами договори не мали реального характеру, а також вказує, що зазначені висновки контролюючого органу спростовуються наданими під час перевірки документами. Тому, на думку позивача, у контролюючого органу не було правових підстав вважати що позивачем неправильно визначено його податкові зобов'язання з податку на прибуток і податку на додану вартість та приймати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.01.2013, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014, позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення ДПІ № та № .

Не погодившись з судовими рішеннями, ДПІ звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог невірно оцінивши залучені до справи докази та обставини справи, не давши при цьому належної оцінки наданим відповідачем доказам.

Товариство відзиву на касаційну скаргу не надало, що не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.02.2014 відкрито касаційне провадження.

11.01.2018 справу, в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, передано до Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 159 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами статті 242 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2015).

Судові рішення попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають в зв'язку з наступним.

З матеріалів справи вбачається, що контролюючим органом проведено планову невиїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Західрембуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2010 по 31.03.2012 валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2010 по 31.03.2012.

Контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем:

- п. 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість в розмірі 174 428 грн., за січень 2011 року - 63 333 грн., лютий 2011 року - 1 667 грн., березень 2011 року - 10 063 грн., червень 2011 року - 63 223 грн., вересень 2011 року - 36 142 грн.;

- п. 1.32 ст. 1, п. 5.1, п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.9 ст. 5, п.п. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» та п. 138.2 ст.138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, підрозділу 4 Перехідних Положень Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 208 099 грн., за перший квартал 2011 року в сумі 93 829, за другий квартал 2011 року в сумі 72 707 грн., та другий - третій квартал 2011 року в сумі 114 270 грн. (в т.ч. третій квартал 2011 року в сумі 41 563 грн.).

- п. 6.3.1 п. 6.3 ст. 6, п.п. 6.3.2 п. 6.3 ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» внаслідок чого донараховано 1 662 грн. 90 коп. податку з доходів фізичних осіб за період з 0.10.2010 по 31.03.2012;

-п. 49.18 ст. 49 розділу II Податкового кодексу України та ст. 51 глави 2, п.п. 70.16.1 п. 70.16 ст. 70 глави 6 розділу II, п.п. «б» п. 176.2 ст. 176 розділу IV Податкового кодексу України.

На цій підставі 22.08.2012 ДПІ прийнято податкові повідомлення-рішення:

№, яким Товариству збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 208 100 грн.;

№, яким позивачу збільшено розмір грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 183 464, 50 грн.

Свої дії щодо прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач мотивує нереальністю господарських угод, укладених між Товариством та його контрагентами: ПП «Ново-Ком», ТзОВ «Сана-Групп», ТзОВ «Дормашавто», що залучені Товариством для виконання робіт. Відповідач зазначає, що підрядники не мали реальної можливості та фактично не надавали транспортні послуги, не поставляли на адресу позивача товар.

Спірні правовідносини регламентувались положеннями Податкового Кодексу України, Законами України «Про оподаткування прибутку підприємств», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.

Питання, пов'язані з обчисленням об'єкту оподаткування, формуванням виникнення податкових внормовано положеннями статтями 14, 44, 138, 139, 198 ПК України та статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкових зобов'язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Господарський договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку і його наявність свідчить лише про намір виконати дії (операції) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, відтак, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

У зв'язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

З огляду на це, предметом доказування у справі, що розглядається, становлять обставини, що підтверджують або спростовують реальність здійснення самих господарських операцій щодо обставин виконання господарських договорів, а тому й обґрунтованість визначення позивачем його податкових зобов'язань.

Матеріалами справи встановлено, що Товариством укладено договори підряду на виконання робіт: від 04.01.2011 з ТзОВ «Дормашавто», щодо надання транспортних послуг по поставці піщано-гравійної суміші, та від 12.01.2011 з ТзОВ «Сана Групп», щодо надання транспортних послуг.

Крім того, за даними бухгалтерського обліку позивача, Товариство без укладення договору у письмовій формі придбало у ПП «Ново-Ком» піщано-гравійну суміш на загальну суму 10 000 грн.

На підтвердження виконання обумовлених договором підряду транспортних послуг та поставки товару, позивачем надано акти приймання виконаних робіт, податкові накладні та докази здійснення Товариством оплати отриманих послуг та товару.

Задовольнивши адміністративний позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що надані позивачем документи за своїм змістом та формою відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відтак є належними та достатніми доказами, що підтверджують реальність виконання господарських угод та спростовують висновки контролюючого органу з цього приводу.

Разом з цим, під час розгляду справи, контролюючий орган посилався на те, що контрагенти позивача ТзОВ «Дормашавто» та ТзОВ «Сана Групп» не мали об'єктивної можливості для виконання обумовлених договорами підряду транспортних послуг через відсутність належної матеріальної та кадрової бази; що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які від імені ТзОВ «Дормашавто» та ТзОВ «Сана Групп» підписували договори підряду та видавали первинні документи, фактично не приймали участі у господарській діяльності цих господарських товариств та не складали вищезгаданих документів; що матеріали кримінальних справ, які розслідуються органами досудового слідства, містять докази фіктивності ТзОВ «Дормашавто» і ТзОВ «Сана Групп» та здійснення ними діяльності з метою отримання податкової вигоди, що роботи з ремонту доріг на території Чернівецької області, здійснені Товариством та його контрагентами, не виконувались або виконувались із завищенням вартості обсягів виконаних робіт.

Судами попередніх інстанцій не надано належної правової оцінки зазначеним доводам контролюючого органу, не з'ясовано чи містять матеріали кримінальної справи докази, які можуть вплинути на оцінку доводів позивача щодо безпідставності та протиправності висновків контролюючого органу про порушення Товариством вимог Податкового кодексу України при визначенні податкових зобов'язань за наслідками здійснення господарських операцій з контрагентами, переліченими в акті перевірки.

За таких обставин судами зроблено передчасний висновок про те, що наданими позивачем доказами спростовуються висновки ДПІ, якими обґрунтовано прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, не забезпечено повного і всебічно з'ясування обставин в адміністративній справі, не вжито визначених законом заходів для з'ясування всіх обставин справи, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною 1 статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам необхідно, у відповідності до положень частини 4 статті 9 КАС України вжити визначені законом заходи необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень, з'ясувати обставини за яких відбувались фактична поставка товару та надання послуг, що відображені у бухгалтерських документах позивача, тощо.

Керуючись статтями 344, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі Головного управління Міндоходів у Івано-Франківській області - задовольнити.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.01.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.01.2014 - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді І.А. Гончарова

Р.Ф. Ханова

І.Я. Олендер