Справа № 286/4332/18
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
11 березня 2019 року м. Житомир справа № 286/4332/18
категорія 102080000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Завідувача Овруцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області ОСОБА_2, третя особа: Овруцький районний сектор Управління державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов'язання вчинити дії,
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною відмову завідувача Овруцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області ОСОБА_2 у видачі ОСОБА_3 зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;
- зобов'язати відповідача оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України №2503-ХІІ.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно відмовляє у виготовленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, чим, на думку позивача, порушує права та законні інтереси в контексті наявних релігійних переконань.
Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 23.11.2018 матеріали адміністративного позову передано до Житомирського окружного адміністративного суду.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 прийнято до свого провадження матеріали адміністративного позову та залишено позовну заяву без руху.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 11 січня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
05 лютого 2019 року до відділу документального забезпечення суду у строк та в порядку, визначеному частиною п'ятою статті 162, частиною першою статті 261 КАС України, надійшов відзив на позовну заяву від Завідувача Овруцького районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області. Так, в обґрунтування наявних заперечень зазначає, що саме Закон України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" визначає правові та організаційні засади видачі документів, зокрема, що посвідчують особу та підтверджують громадянство. Посилаючись положення статті 13, частин першої, другої статті 14, статті 15, частин другої, третьої, четвертої статті 21 вказаного Закону, а також на приписи абзацу другого пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 відповідач наголошує, що з 01 листопада 2016 року всі без винятку територіальні підрозділи ДМС розпочали оформлення (незалежно від того, чи вперше, чи у зв'язку з його втратою або необхідністю обміняти) паспортів громадянина України виключно у формі картки з безконтактним електронним носієм із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру за зразком затвердженого бланка.
Крім того, зазначено, що позивачем позов заявлено до завідувача Овруцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області ОСОБА_2, який не має повноважень на прийняття рішення про видачу паспорта громадянина України, оскільки відповідно до абз. 4 п. 39 Порядку "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" №302 від 25.05.15 рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом Державної міграційної служби України за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України.
Враховуючи вищевикладене, наголошує, що відповідач діяв у межах, на підставі та у порядку, визначеному чинним законодавством, а заявлені позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають (а.с.40-48).
Позивач у строки встановленні частиною 2 статтею 261 КАС України, своїм правом не скористався та не подав відповідь на відзив.
08 лютого 2019 року від третьої особи - Овруцького районного відділу Управління державної міграційної служби України в Житомирській області надійшла заява з викладенням пояснень щодо адміністративного позову ОСОБА_3 (а.с.71-72)
У відповідності до положень частини п'ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно з частиною п'ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі факти, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії заяви про втрату або викрадення паспорта від 02.11.2018, ОСОБА_3 звернувся до Овруцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області із вказаною заявою, у зв'язку з викраденням паспорта (а.с. 39).
В той же день, позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому довідки про встановлення особистості та належності до громадянства України, у зв'язку з втратою паспорта. Також, у заяві від 02.11.2018 зазначено, що від оформлення ID- паспорта відмовляється (а.с.38).
Овруцький районний відділ Управління державної міграційної служби України в Житомирській області листом вих. №Р-15/33 від 15.11.2018 повідомив ОСОБА_3, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 та Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", особам, які через свої релігійні переконання відмовляються від отримання паспорта, що містить безконтактний носій, оформлюється ID-картка, що не містить безконтактного електронного носія, паспорт-книжечка не видається. Крім того, зазначено що позивачем не надано повний пакет необхідних документів (а.с. 35-37).
Не погоджуючись із наданою відповіддю, наголошуючи, що не видача у зв'язку із втратою паспорта громадянина України у формі книжечки порушує права та законні інтереси в контексті наявних релігійних переконань, ОСОБА_3 звернувся із вказаним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов'язки осіб, на ім'я яких видані такі документи, регулюються Законом України від 20.11.2012 №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон України №5492-VI).
Даний законодавчий акт є чинним станом на день звернення позивачів із заявою до відповідача та регулює спірні правовідносини.
Частиною 1 статті 21 Закону України №5492-VI встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, що також кореспондується з нормами Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XII від 26.06.1992 (далі - Положення).
Відповідно до норм ч.2 ст.21 Закону України №5492-VI кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов'язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно з ч.5 ст.21 Закону України №5492-VI передбачено, що оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб'єктами, передбаченими п.4 ч.1 ст.2 цього Закону.
Пунктом 3 Положення визначено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Порядок видачі, обміну паспорта і користування ним регулюється розділом ІІ Положення.
Так, зокрема, п.13 Положення передбачено, що для одержання паспорта громадянин подає:
- заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України;
- свідоцтво про народження;
- дві фотокартки розміром 35 х 45 мм;
- у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
Про втрату паспорта громадянин зобов'язаний терміново повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, який видає тимчасове посвідчення, що підтверджує його особу. Форма тимчасового посвідчення та порядок його видачі встановлюються Міністерством внутрішніх справ України (п. 19 Положення).
Станом на день виникнення спірних правовідносин (день подання заяви) оформлення та видача паспорта регулюється Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 (далі - Порядок №302).
Пунктом 5 Порядку №302 передбачено, що у разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.
Згідно п.п.1 п.7 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Пунктом 46 Порядку №302 визначений перелік документів, які необхідно подати заявнику для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого подає такі документи:
1) заяву встановленого МВС зразка про втрату або викрадення паспорта зразка 1994 року (далі - заява про втрату паспорта);
2) витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (у разі викрадення паспорта на території України);
3) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб (для бездомних осіб);
4) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб);
5) рішення суду про встановлення особи (для осіб, яких не було встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи);
6) документ, що посвідчує особу законного представника/ уповноваженої особи, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника/уповноваженої особи;
7) документи, що підтверджують сплату адміністративного збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертається заявнику, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого субєкта шляхом проставлення відмітки Згідно з оригіналом та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати;
8) документи, що підтверджують відомості для внесення додаткової змінної інформації до безконтактного електронного носія та у паспорт (за наявності таких документів):
- про місце проживання - довідку органу реєстрації встановленого зразка;
- про народження дітей - свідоцтва про народження дітей;
- про шлюб і розірвання шлюбу - свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт;
- про зміну імені - свідоцтво про зміну імені, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт;
- довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків або повідомлення про відмову від його прийняття;
9) одну фотокартку розміром 10 х 15 сантиметрів для внесення відцифрованого образу обличчя особи шляхом сканування із застосуванням засобів Реєстру - для оформлення паспорта особі, яка не може пересуватися самостійно у звязку з тривалим розладом здоровя, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоровя, оформленим в установленому порядку, або особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу (в разі потреби). Фотокартка повинна відповідати вимогам рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (IКAO) Doc 9303.
Відповідно до п.37 Порядку №302 працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби, на якого згідно з його службовими обов'язками покладаються функції з оформлення паспорта, вчиняє дії, передбачені пунктами 24 - 29, 32 і 33 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.
Абзацом 4 пункту 39 Порядку №302 рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України.
Таким чином, провівши правовий аналіз спірних правовідносин суд дійшов висновку, що передумовою оформлення та видачі паспорта громадянина України є звернення особи до уповноваженого органу з відповідною заявою, встановленого зразка, з долученням визначеного переліку документів.
Проте, як вбачається з матеріалів справи та копією матеріалів №Р-15/33 Овруцького РВ УДМС України в Житомирській області, позивач із заявою встановленого зразка до уповноваженого органу не звертався, а лише подав заяву у порядку Закону України "Про звернення громадян".
Окрім того, до вказаної заяви передбаченого переліку документів не долучив.
За результатами розгляду зазначеного звернення відповідачем була надана відповідь у порядку та строки, що встановлені Законом України "Про звернення громадян" із роз'ясненням визначеного у Порядку №302 та Положенні алгоритму дій, необхідних для отримання паспорта громадянина України, зокрема звернуто увагу заявника на необхідність особистого звернення із заявою встановленого зразка з долученням необхідних документів.
Тому суд вважає, що листом №Р-15/33 від 15.11.2018 відповідачем не відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки, оскільки позивачем не використано право на звернення до територіального підрозділу міграційної служби із заявою-анкетою про надання адміністративної послуги та необхідними документами.
З огляду на вищенаведене, суд не вбачає протиправності у діях Овруцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області щодо відмови в оформленні та видачі паспорта ОСОБА_3, оскільки позивачем не було дотримано встановленої законодавством процедури. Суд зауважує, що уповноважений орган позбавлений можливості видати паспорт особі за відсутності його заяви та визначеного переліку документів.
Крім того, суд критично ставиться до доводів позивача в частині наявності правових підстав для зобов'язання завідувача Овруцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області ОСОБА_2 щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки та зазначає наступне.
Статтею п'ятою КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.
Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Вказаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Пунктом 8 частини першої статті 4 КАС України позивача визначено, зокрема, як особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб'єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод. Однак, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є об'єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Адміністративний суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб'єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360 (далі - Положення №360) Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з підпунктами 11, 21 пункту 4 Положення №360 відповідно до покладених на неї завдань: здійснює ідентифікацію осіб, в тому числі тих, які звернулися із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, а також іноземців та осіб без громадянства, які втратили документи, що посвідчують особу, та підлягають видворенню або реадмісїї; забезпечує функціонування пунктів тимчасового розміщення біженців та пунктів тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до пункту 7 Положення №360 здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

При цьому, позов заявлений до завідувача Овруцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області ОСОБА_2, який не має повноважень на прийняття рішення про видачу паспорта громадянина України, оскільки відповідно до абз.4 пункту 39 Порядку №302 рішення про оформлення паспорта приймається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України за результатами ідентифікації особи та перевірки факту належності особи до громадянства України.

Таким чином, рішення про оформлення чи відмову в оформленні паспорта громадянина України згідно Порядку №302 приймається територіальним підрозділом ДМС, а не керівником сектору, який особисто не наділений повноваженнями на прийняття рішень щодо оформлення і видачі документів.

Враховуючи вищевикладене та положення Порядку №302, заявлення вимог до завідувача Овруцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області ОСОБА_2 є обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права.

Тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у спосіб, що визначений законодавством України та у межах своїх повноважень, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

Враховуючи обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права, відсутність зазначеного позивачем порушення прав завідувачем Овруцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області ОСОБА_2 та встановлені судом обставини справи, позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (вул. Ю.Немирича, 2 а, кв. 15, м. Овруч, Овруцький район, Житомирська область, 11100. до Завідувача Овруцького районного сектору Управління державної міграційної служби України в Житомирській області ОСОБА_2 (вул. Гетьмана Виговського, 4, м. Овруч, Овруцький район, Житомирська область, 11100. , третя особа: Овруцький районний сектор Управління державної міграційної служби України в Житомирській області (вул. Гетьмана Виговського, 4, м. Овруч, Овруцький район, Житомирська область, 11100) про визнання протиправною відмову, зобов'язання вчинити дії - відмовлети.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 11 березня 2019 року.

Суддя О.Г. Попова