Справа № 320/6387/18
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року № 320/6387/18

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Мілієнко О.М., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІЛІНК", третя особа: Київський обласний центр зайнятості, про стягнення аміністративно-господарськх санкцій,

в с т а н о в и в:

Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІЛІНК" про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 31320,58 грн. та пені 2630,93 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.12.2018 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виконав вимоги ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні щодо працевлаштування осіб з інвалідністю та не сплатив адміністративно-господарські санкції, передбачені ст. 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, у звязку з чим позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 31320,58 грн. та пені 2630,93 грн.

Представник відповідача проти позову заперечував з тих підстав, що на підприємстві станом на 31.12.2017 було працевлаштовано 4 особи з інвалідністю.

Вказує, що при формуванні відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік виникла технічна помилка, яка некоректно відобразила в рядку 02 «Середньооблікова кількість штатних працівників за рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність».

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала та просила у його задоволенні відмовити.

Представник третьої особи в судові засідання не зявлявся, заперечень та будь-яких заяв до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю ЮНІЛІНК зареєстроване за адресою: 08133, Київська область, Києво-Святошинський район, місто Вишневе, вулиця Чорновола будинок 1А, офіс 308 є юридичною особою, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

21 лютого 2018 року відповідач подав до Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік форми № 10-ПІ, затвердженої Мінпраці України від 10.02.2007 № 42, з якого вбачається, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ТОВ ЮНІЛІНК становила 34 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 0, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно вимог ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників 1064,90 грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника 31 319 грн.

На думку позивача, відповідач в порушення норм ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні не працевлаштував жодної особи з інвалідністю, а тому, відповідно до ст. 20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні повинен був самостійно до 15.04.2018 включно сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 31320,58 грн., однак у звязку з несплатою відповідачем таких санкцій, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення грошових коштів у загальному розмірі 33599,71 грн., з яких 2630,93 грн. складає пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають з приводу соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантій їм рівних з усіма іншими громадянами можливостей для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами регулюються Законом України від 21.03.1991 № 875-ХІІ Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні (далі Закон № 875).

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 17 Закону № 875 з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів у разі потреби створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей осіб з інвалідністю.

Відповідно до ст. 19 Закону № 875 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб у кількості одного робочого місця.

Статтею 20 цього ж Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

З огляду на норми ст. 283 Господарського кодексу України (далі ГК України) до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, та за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин відповідно до ст. 218 ГК України є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відтак, при вирішенні питання про правомірність стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов'язань та встановлення в діях або бездіяльності роботодавця складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

Статтею 18 Закону № 875 передбачено, що забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати для них умови оплати праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально - економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 3 ст. 18-1 Закону № 875 державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

При цьому працевлаштування осіб з інвалідністю, згідно з вимогами ч. 3 ст. 19 Закону № 875, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, самостійно у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог ст. 18 цього Закону.

Таким чином, аналіз наведених норм чинного законодавства України свідчить про те, що на підприємства покладено обовязок по забезпеченню певної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не обовязок здійснювати пошук таких осіб для працевлаштування.

В п. 4.4 рекомендацій Вищого адміністративного суду України від 14.04.2008 № 07.2-10/2 Про деякі питання практики застосування адміністративними судами законодавства про забезпечення права інвалідів на працевлаштування зазначено, що при розгляді зазначеної категорії справ адміністративним судам потрібно встановлювати такі обставини: створення робочих місць відповідно до встановленого нормативу; інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць (вакантних посад); спрямування центрами зайнятості інвалідів до роботодавців та випадки безпосереднього звернення інвалідів до роботодавців з питань працевлаштування; причини непрацевлаштування роботодавцями інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ст. 19 Закону № 875 відповідач подавав до Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми 10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за звітний період складає 34 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність 0 особи, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно вимог ст. 19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні повинна складати 1 особа.

Однак судом встановлено, що на підприємстві станом на 31.12.2017 працювали особи з інвалідністю:

ОСОБА_3, має інвалідність 3-ї групи, прийнята в ТОВ «ЮНІЛІНК» з 14.09.2015 оператором телекомунікаційних послуг на неповний робочий день - 4 години на день, з понеділка по пятницю (0,5 ставки).

З 01.01.2017 за її заявою її переведено на 2 години на день, з понеділка по пятницю, як матір, що має дитину віком до 14 років (0,25 ставки).

ОСОБА_3 працює оператором телекомунікаційних послуг в ТОВ «ЮНІЛІНК» і по теперішній час по 2 години на день, пять днів на тиждень.

ОСОБА_4 прийнята в ТОВ «ЮНІЛІНК» 16.03.2016 оператором телекомунікаційних послуг на повний робочий день - 8 годин на день, з понеділка по п'ятницю (1 ставка).

ОСОБА_4 при прийомі на роботу не повідомила про те, що є особою з інвалідністю.

Документи про призначення інвалідності надала лише 02.10.2017.

ОСОБА_4, має інвалідність 2-ї групи.

ОСОБА_4 працює оператором телекомунікаційних послуг в ТОВ «ЮНІЛІНК» і по теперішній час 8 годин на день, пять днів на тиждень.

ОСОБА_5 прийнята в ТОВ «ЮНІЛІНК» 01.09.2016 оператором телекомунікаційних послуг на повний робочий день - 8 годин на день, з понеділка по пятницю (1 ставка).

З 01.01.2017 за її проханням її переведено на 4 години на день, з понеділка по пятницю, як матір, що має дитину віком до 14 років (0,5 ставки).

ОСОБА_5 при прийомі на роботу не повідомила про те, що є особою з інвалідністю.

Документи про призначення інвалідності надала лише 02.10.2017.

ОСОБА_5 має інвалідність 3-ї групи.

ОСОБА_5 працює оператором телекомунікаційних послуг в ТОВ «ЮНІЛІНК» і по теперішній час, 4 години на день, пять днів на тиждень.

ОСОБА_6, має інвалідність 3-ї групи, прийнята в ТОВ «ЮНІЛІНК» 05.12.2016 оператором з уведення даних в ЕОМ на неповний робочий день - 4 години на день, з понеділка по пятницю (0,5 ставки).

ОСОБА_6 працює оператором з уведення даних в ЕОМ в ТОВ «ЮНІЛІНК» і по теперішній час 4 години на день, пять днів на тиждень.

Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що при формуванні відповідачем ОСОБА_7 про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік виникла технічна помилка, яка некоректно відобразила в рядку 02 «Середньооблікова кількість штатних працівників за рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність».

Відповідно до Наказу Міністерство праці та соціальної політики України від 10.02.2007 № 42 «Про затвердження форми звітності № 10-ПІ (річна) «ОСОБА_7 про зайнятість і працевлаштування інвалідів» та Інструкції щодо заповнення форми звітності № 10-ПІ (річна) «ОСОБА_7 про зайнятість і працевлаштування інвалідів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2007 року № 117/13384, Відповідачем направлено Позивачу пояснення щодо помилки при формуванні ОСОБА_7 про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік.

Тобто, Відповідачем було виконано вимогу ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та було працевлаштовано станом на 31.12.2017 4 (чотири) особи з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до 4, % нормативу, що склало 2,25 ставки осіб - штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Відповідач надав суду докази, що ним виконано вимогу ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а тому вимоги позивача про стягнення з ТОВ «ЮНІЛІНК» про стягнення штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 33599,71 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення- 04 березня 2019 р.