Справа № П/811/1228/17
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-01-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 січня 2019 року м. Дніпросправа № П/811/1228/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В. ,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сколишева О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 р. в адміністративній справі №П/811/1228/17 за позовом Сільського (фермерського) господарства ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Сільське (фермерське) господарств ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № та № від 11.04.2016 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 11.04.2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість 87575,00 грн. за основним платежем та 51052,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями. Визнано протиправним та скасовано повідомлення - рішення від 11.04.2016 року № у повному обсязі. В решті позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Сторони. повідомлені належним чином про дату. час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, що відповідно до приписів ст 313 КАС України не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявним в матеріалах справи, посадовими особами Головного управління ДФС у Кіровоградській області на підставі наказу ГУ ДФС у Кіровоградській області від 19.02.2016 року №48 та направлень №63, №64 від 29.02.2016 року та №101 від 16.03.2016 року проведено планову виїзну перевірку селянського (фермерського) господарства ОСОБА_1 (код за ЄДРПОУ - 23686997) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2015 року.

За результатами перевірки складено акт від 28.03.2016 року №14/11-28-14-02/23686997,відповідно до висновків якого встановлено порушення вимог:

- п.209.2, пп.209.15.1 п.209.15 ст.209 Податкового кодексу України в результаті чого встановлено нецільове використання сум податку на додану вартість у розмірі 39438,00 грн.,

- п.2.6 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" в частині несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів в касових книгах на підставі прибуткових касових ордерів в сумі 100000,00 грн. (т.1, а.с.15-50, 164-182).

На підставі проведеної перевірки та висновків акту відповідачем 11.0742016 року прийнято податкові повідомлення - рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 174952,00 грн., в т.ч.: 116635,00 грн. за податковим зобов'язанням та 58317,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (т.1, а.с.51);

- №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 500000,00 грн. (т.1, а.с.52);

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції погодився з висновком податкового органу щодо безпідставності віднесення позивачем, як виробником сільськогосподарської продукції, до складу податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 29059,84грн. за товари, придбані у ТОВ "Епіцентр-К", ТОВ "Кіровоград-К", оскільки придбані товари не використовувались у виробництві сільськогосподарської продукції. Проте, інші висновки податкового органу не відповідають фактичним обставинам.

В частині відмови у задоволені позовних вимог рішення суду не оскаржене, тому колегією суддів апеляційний перегляд здійснено в межах доводів апеляційної скраги.

Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами п. 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України). Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності, які підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Згідно з п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Отже, колегія суддів зазначає, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, що складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, що кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, і достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Як вбачається з матеріалів справи, в акті перевірки зазначено, що позивачем в порушення п.44.1 ст.44 п.198.2 п.198.3 п.209.2 ст.209 Податкового кодексу України, ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", р.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року№363, в березні, серпні та жовтні 2013 року до складу податкового кредиту віднесено ПДВ на загальну суму 48136,83 грн. (15306,67 + 11480,16 + 21350,00) за амофос та дизпаливо згідно податкових накладних, виданих ТОВ "Габен" м. Львів та ТОВ "Октан - Ойл" м. Знам'янка. А тому, контроюючий орган дійшов висновку про відсутність факту придбання/реалізації товарів (робіт, послуг) з підстав ненадання позивачем товарно - транспортних накладних на підтвердження відвантаження придбаного амофосу та дизпалива.

Також, в акті перевірки зазначено, що СФГ ОСОБА_1 в жовтні 2014 року придбало у ТОВ "Октан - Ойл" дизпаливо ДТ-Л-К5 , сорт С в кількості 9000 л. на загальну суму 139050,00 грн. в тому числі ПДВ - 23175,00 грн. про що свідчить податкова накладна №62 від 30.10.2014 року.

Оплата за дизпаливо, отримане від ТОВ "Октан - Ойл", частково здійснювалася СФГ ОСОБА_1 за спеціальним рахунком ПДВ. При цьому перевіряючи дійшли висновку, що придбане дизпаливо не використовувалось у виробництві сільськогосподарської продукції, а оплата за нього частково здійснена зі спеціального рахунку ПДВ, отже, перевіркою встановлено нецільове використання сум податку в розмірі 39438,00 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Габен" (Постачальник) та селянським (фермерським) СФГ ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір поставки №100-09 від 11.02.2013 року (т.1, а.с.92-93).

Відповідно до змісту договору, Постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця Товар (мінеральне добриво), а Покупець зобов'язується прийняти Товар та оплатити його на умовах цього Договору та Додатків до нього. На виконання вимог догвору ТОВ "Габен" на підставі видаткових накладних від 03.05.2013 року та 20.05.2013 року відвантажило на адресу позивача 28 тонн амофоса на загальну суму 160220,96 грн. в тому числі ПДВ 26786,83 грн. та виписало на адресу СФГ ОСОБА_1 податкові накладні (т.1, 95, 94, 97, 98)

Перевезення придбаного товару здійснювалось власними силами позивача, відповідно до умов договору, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями товарно-транспортних накладних (т.1, а.с.96, 100).

Суми вказані у податкових накладних включено позивачем до складу податкового кредиту по сільськогосподарським деклараціям для суб'єкта спеціального режиму оподаткування за травень та серпень 2013 року, про що свідчать записи в реєстрах отриманих податкових накладних.

Також судом встановлено, що між СФГ ОСОБА_1 (Покупець) та ТОВ "Октан-Ойл" (Продавець) укладено договір поставки нафтопродуктів №15/05/13 від 15 травня 2015 року (т.1, а.с.101-102), відповідно до умов якого Продавець протягом строку дії цього Договору зобов'язується на замовлення Покупця, за умови їх підтвердження, поставляти та передавати у власність (господарське відання) Покупця паливно-мастильні матеріали, надалі "Товар", а покупець зобов'язується приймати Товар та оплачувати його на умовах цього Договору.

На підставі рахунку - фактури та видаткової накладної від 28.10.2013 року ТОВ "Октан-Ойл" передало у власність позивача 14000 літрів дизпалива на загальну суму 128100,00 грн. в тому числі ПДВ 21350,00 грн. (т.1, 103, 105). Перевезення придбаного у ТОВ "Октан-Ойл" товару відбувалось за рахунок контрагента силами ТОВ "Титан-Ойл", що підтверджується долученою до матеріалів справи копією товарно-транспортною накладною (т.1, а.с.106).

Суму вказану у податковій накладній включено позивачем до складу податкового кредиту по сільськогосподарській декларації для суб'єкта спеціального режиму оподаткування за жовтень 2013 року, про що свідчить запис в реєстрі отриманих податкових накладних.

Також, на виконання умов вищезазначеного договору, на підставі рахунку - фактури та видаткової накладної ТОВ "Октан-Ойл" передало у власність позивача дизельне паливо у кількості 9000 літрів на загальну суму 139050,00 грн. (т.1, а.с.107-109), та ТОВ "Октан-Ойл" виписало на адресу позивача податкову накладну (т.1, а.с.108).

Перевезення придбаного у ТОВ "Октан-Ойл" товару відбувалось за рахунок контрагента, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією товарно-транспортною накладною (т.1, а.с.110).

Оплату за вказаний товар частково здійснено позивачем за спеціальним рахунком ПДВ №9002 (т.2, а.с.10, зворот).

Доводи апелянта стосовно того, що придбаний у ТОВ "Габен" та ТОВ "Октан-Ойл" товар не використовувався позивачем у власній господарській діяльності, колегія суддів вважає неспроможними з огляду на наступне.

Так, відповідно до відомостей з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України основними видами діяльності позивача є: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур; допоміжна діяльність у рослинництві: оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; вантажний автомобільний транспорт (т.1, а.с.11).

При цьому судом першої інстанції встановлено, що у господарства наявні технічні та трудові ресурси, що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу, свідоцтвами про реєстрацію машини та податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (т.1, а.с.222-236; т. 2, а.с.169-178, 205-207).

Відповідно до акту використання мінеральних, органічних бактеріальних добрив, ядохімікатів та гебіцидів затвердженого СФГ ОСОБА_1 31.05.2013 року, на 1275 га. використано амофос в розмірі 207200 кг. (т.2, а.с.242).

Також відповідно до акту, затвердженого СФГ ОСОБА_1 30.10.2013 року, в жовтні 2013 року зібрано насіння соняшника на площі 400 га та витрачено дизпалива 5200 л при нормі витрат 13 л/га, на перевезення насіння витрачено дизпалива 2000 л, на дискування на площі 400 га витрачено дизпалива 6280 л. при нормі витрат 15,7 л/га, на оранку на площі 400 га витрачено дизпалива 11200 л при нормі 28 л/га, всього витрачено дизпалива - 24680 л. (т.2, а.с.244).

Відповідно до акту, затвердженого СФГ ОСОБА_1 31.10.2014 року, в жовтні 2014 року зібрано насіння соняшника на площі 649,8 га та витрачено дизпалива 8447 л при нормі витрат 13 л/га, на перевезення соняшника витрачено дизпалива 1000 л, на мульчування площі 649,8 га витрачено дизпалива 3898 л при нормі витрат 7 л/га, на дискування на площі 649,8 га витрачено дизпалива 4549 л при нормі витрат 7 л/га, на глибоке рихлювання площу 649,8 га витрачено дизпалива 17545 л при нормі витрат 27 л/га, всього витрачено дизпалива - 35439 л. (т.2, а.с.243).

З вищенаведеного вбачається використання позивачем у власній господарській діяльності для виробництва сільськогосподарської продукції, придбаних у ТОВ "Габен" та ТОВ "Октан-Ойл" товарів.

Відповідно до норм пункту 209.2 ст.209 Податкового кодексу України, згідно із спеціальним режимом оподаткування сума податку на додану вартість, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Таким чином, позивач у перевіряємому періоді правомірно відніс до складу податкового кредиту ПДВ на загальну суму 48136,83 грн. (15306,67 + 11480,16 + 21350,00) за амофос та дизпаливо згідно податкових накладних, виданих ТОВ "Габен" та ТОВ "Октан - Ойл" та сплатив за дизпаливо 39438,00 грн. зі спеціального рахунку.

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно пункту 123.1 статті 123 ПК України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - це тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

При цьому з розрахунку до податкового повідомлення - рішення від 11.04.2016 року № вбачається, що контролюючим органом до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання. Проте, доказів повторності визначення контролюючим органом суми податкового зобов'язання позивача протягом 1095 днів суду не надано та в матеріалах справи відсутні, а тому в даному випадку до позивача застосовуються штрафні санкції у розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо скасування податкового повідомлення - рішення від 11.04.2016 року № в частині збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість 87575,00 грн. за основним платежем та 51052,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Стосовно доводів апеляційної скарги, щодо несвоєчасного оприбуткування позивачем готівки в касі за 03 січня 2014 року на суму 100000,00 грн., на підставі чого контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.04.2016 року №, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені кошти оприбутковані в касі господарства згідно прибуткового касового ордеру №1 від 03.01.2014 року.

В подальшому, згідно видаткового касового ордеру №1від 03.01.2014 року готівкові кошти в сумі 100000,00 грн. видані ОСОБА_1 як позика.

Судом встановлено, що між СФГ ОСОБА_1 та ОСОБА_1 укладено договір позики від 03.01.2014 року відповідно до умов якого Позикодавець передає у власність Позичальника грошові кошти в розмірі обумовлені цим договором, а позичальник зобов'язується повернути таку саму суму грошових коштів у порядку та на умовах, визначених цим договором. Розмір позики за цим договором становить 100000,00 грн. (т.1, а.с.120-121). Виконання вказаного договору підтверджується прибутковим та видатковим касовим ордером (т.1, а.с.118-119).

Згідно з абзацами першим, другим та третім пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 637, затвердженого Постановою правління Національного Банку України від 15.12.2004 року, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

В разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" встановлено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, за не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі не оприбуткованої суми.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що на сторінці 39 касової книги (т.4, а.с.110) зазначено:

- залишок на початок дня - 0,27;

- одержано по чеку, рахунок - 311, надходження - 100000,00 грн.;

- ОСОБА_1, рахунок - 505, видаток 100000,00 грн.;

- ОСОБА_2, рахунок - 652, надходження - 1297,80 грн.;

- здано до банку, рахунок 652, видаток - 1297,80 грн.

- разом за день - 101297,80 грн.;

- залишок на кінець дня 0,27 грн.;

- запис в касовій книзі перевірив і документи в кількості два прибуткових та два видаткових одержав (бухгалтер).

Інших доказів на підтвердження висновків, викладених в акті перевірки, доводів, наведених в апеляційній скарзі з приводу зазначеного, суду не надано.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність та необґрунтованість висновків контролюючого органу про невідповідність реальному часу здійснення запису про оприбуткування готівки згідно прибуткового касового ордеру №1 від 03.01.2014 року, в день її фактичного надходження до каси господарства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично обґрунтовані висновками податкового органу, наведеними в акті перевірки, та спростовуються вищенаведеними обставинами справи.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.77 КАС України покладено обов'язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено факт вчинення позивачем господарської операції без мети настання реальних правових наслідків, та з порушенням публічного порядку.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.08.2018 р. в адміністративній справі №П/811/1228/17 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко