Справа № 676/635/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 676/635/19

Головуючий у 1-й інстанції: Бондар О.О.

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

12 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Франовської К.С. Шидловського В.Б.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року (рішення ухвалене суддею Бондар О.О. в м.Кам'янець-Подільський, дані про дату складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора СРПП Борщівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Мимки Василя Степановича, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Інспектора СРПП Борщівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Мимки Василя Степановича, Головного Управління Національної Поліції в Тернопільській області, в якому з урахуванням заяви про відмову від позовних вимог в частині визнання дій Інспектора СРПП Борщівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Мимки Василя Степановича щодо притягнення ОСОБА_2 за ч.2 ст.122 КУпАП такими, що не відповідають вимогам законодавства України, просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №234961 від 10.01.2019 року за ч. 2 ст. 122.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року позов задоволено.

Суд першої інстанції скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 №234961, складену Інспектором СРПП Борщівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Мимка Василем Степановичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч.2 ст.122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 гривень, провадження в справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП закрив.

Суд першої інстанції стягнув з Головного Управління Національної Поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1200 гривень 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на винесення судом рішення всупереч фактичним обставинам справи просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувся у відповідності до вимог чинного КУпАП. Крім того покликається на безпідставне стягнення судом першої інстанції судових витрат у сумі 1200 грн. на надання правничої допомоги, позаяк вважає, що силу приписів ст.139 КАС України такі витрати мають бути підтверджені відповідними доказами (договорами, рахунками, тощо) і подані до суду до закінчення судових дебатів або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона у справі зробила про це відповідну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката на представництво інтересів позивача у суді апеляційної інстанції у сумі 3498 грн.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судами встановлено, що інспектором СРПП Борщівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Мимка В.С. 10 січня 2019 року відносно ОСОБА_2 була винесена постанова про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №234961 за порушення позивачем п. 14.6 "в" Правил дорожнього руху України та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_2 10 січня 2019 року о 07 годині 07 хвилин в м.Борщів по вул.Бандери здійснив обгін на пішохідному переході, чим порушив вимоги п.14.6 "в" Правил дорожнього руху України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та закриваючи провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності виходив з того, що відповідач не надав суду жодних доказів, які підтверджують порушення позивачем правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху України Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі - ПДР України) передбачено, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров'ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Згідно п. 14.6 "в" ПДР України обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м - поза населеним пунктом.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена відповідними частинами ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Предметом судового дослідження у спірних правовідносинах є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Крім того, даною постановою зазначено - судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Суд першої інстанції правильно вказав, що жодних доказів щодо факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідач не надав.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

При цьому Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення, чого в даному випадку не було дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав для задоволення адміністративного позову щодо скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 234961 від 10 січня 2019 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ст. 134 КАС України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст.134 КАСУ).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб'єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, відноситься до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Позивачем до суду першої інстанції для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було надано:

- попередній (орієнтовний) розрахунок витрат позивача на правничу допомогу адвоката від 19.01.2019 року;

- копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 19 січня 2019 року №50, відповідно до якої адвокатом Рязановим Л.Г. одержано від ОСОБА_2 3650,00 грн. за надання правової допомоги.

В суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що при розгляді справи судом першої інстанції він уточнив розмір понесених позивачем судових витрат на правову допомогу.

Також представником позивача було надано до суду апеляційної інстанції:

- попередній (орієнтовний) розрахунок витрат позивача на правничу допомогу, надану адвокатом Рязановим Л.Г. від 07.03.2019 року;

- копії квитанцій до прибуткового касового ордеру від 07 березня 2019 року №55 та №56, відповідно до яких адвокат Рязанов Л.Г. одержав від ОСОБА_2 2150,00 грн. та 1348,00 грн. за надання правової допомоги;

- розрахунок витрат пального на прибуття до Сьомого апеляційного адміністративного суду;

- договір позички наземного транспортного засобу від 20 жовтня 2018 року.

Колегія суддів зазначає, що позивачем та його представником до суду першої та апеляційної інстанції не було надано договір про надання правової допомоги, хоча на наявність такого договору представник позивача покликався в суді апеляційної інстанції. Разом з тим, надані суду попередній (орієнтовний) розрахунок витрат позивача на правничу допомогу від 19.01.2019 року та від 07 березня 2019 року, а також копія квитанції до прибуткового касового ордеру від 19 січня 2019 року №50 не містять жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування правничої допомоги. Тобто, вказані документи не доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу в адміністративній справі № 676/635/19.

У копіях квитанцій до прибуткового касового ордеру від 07 березня 2019 року №55 та №56 хоч і вказано номер адміністративної справи, в межах якої заявлені витрати на відшкодування правничої допомоги, проте вони можуть слугувати доказом понесення таких витрат лише за умови пред'явлення суду договору про надання правової допомоги, яким визначено обсяг та види наданої правової допомоги, а також акту виконаних робіт за вказаним договором. Відтак, вказані документи не є належними доказами понесення позивачем витрат на правову допомогу в адміністративній справі №676/635/19 на стадії апеляційного розгляду справи.

Що стосується відшкодування вартості проїзду представника позивача адвоката Рязанова Л.Г. до суду апеляційної інстанції, то останні можуть бути вирішенні за умови, коли такі витрати передбачались договором про надання правової допомоги, який в матеріалах справи відсутній.

Враховуючи те, що наданими документами витрати на правову допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено належними та допустимими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката - скасуванню, оскільки судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області задовольнити частково.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора СРПП Борщівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Мимки Василя Степановича, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення в частині стягнення з Головного Управління Національної Поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 1200 гривень 00 коп.- скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у стягненні з Головного Управління Національної Поліції в Тернопільській області на його користь витрат на правничу допомогу в розмірі 1200 гривень 00 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 березня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Франовська К.С. Шидловський В.Б.