Справа № 160/8930/18
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2019 року Справа № 160/8930/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Неклеса О.М., одноособово розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить: - визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в зарахуванні в пільгових розмірах період знаходження на інвалідності за період 13.07.1978 року по 18.07.2000 року; - зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу в пільговому обчисленні період знаходження на інвалідності з 13.07.1978 по 18.07.2000, перерахувавши пенсію та повернувши недоплачені кошти (з 18.07.2000р.).
В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначає, що у 2000 році йому призначена пенсія за списком №1. Для розрахунку страхового стажу, відповідно до письмової відповіді від 01.06.2018 року йому було зараховано 1 рік роботи прохідником на підземних роботах в пільговому розрахунку додано 1 рік, а 21 рік 08 місяців 15 днів знаходження позивача на пенсії по інвалідності зараховано до пільгового стажу для призначення пенсії, однак в одинарному розмірі, що на думку позивача суперечить діючому законодавстві. В даному випадку занижений коефіцієнт страхового стажу, який використовується для розрахунку пенсії, а відповідно занижена і пенсія ОСОБА_1. 28.09.2018 року позивач отримав від відповідача відповідь, в якій зазначалося, що під час розрахунку коефіцієнта стажу до страхового стажу зараховується час перебування на інвалідності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням з дня встановлення інвалідності, але як пільговий додатково не враховується. Відмову в зарахуванні в пільговому обчислені строку знаходження на пенсії по інвалідності від виробничої травми позивач вважає протиправною, такою, що порушують його право на справедливу пенсію.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 року адміністративний позов залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 року відкрито провадження по справі №160/8930/18 за вищезазначеним позовом та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, зясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 3 групи, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками та виписками МСЕК.
На підставі наказу №345/88 ОСОБА_1 отримав відшкодування шкоди на підставі трудового каліцтва.
На підставі заяви від 09.02.1978 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності.
16.05.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з запитом щодо розрахунку та перерахунку пенсії.
01 червня 2018 року позивачу надані письмові розяснення №Й8027-18 щодо порядку обчислення пенсії, визначення коефіцієнту страхового стажу.
14 вересня 2018 року ОСОБА_1 направив запит на розяснення листа за №Й8027-18 від 01.06.2018р. щодо не зарахування в пільговому обчисленні рік за рік знаходження на інвалідності.
28 вересня 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано розяснення, в якому зазначалося, що під час розрахунку коефіцієнта стажу до страхового стажу зараховується час перебування на інвалідності у зв'язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням з дня встановлення інвалідності, але як пільговий додатково не враховується.
Не погоджуючись з вищезазначеним розясненням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в зарахуванні в пільгових розмірах період знаходження на інвалідності за період 13.07.1978 року по 18.07.2000 року позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи спір по суті суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.
Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв'язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно норм статті 1 цього закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (№1058), який, згідно преамбули, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
З 16.09.2008 року набрав чинності Закон України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008р. №345-У1. Статтею 8 вказаного Закону встановлено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.
З 11.10.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», яким з 01.10.2017 року передбачено осучаснення (перерахунок) призначених раніше пенсій з урахуванням середньої заробітної плати.
Розпорядженням №126065 від 20.03.2009 року позивачу проведено перерахунок пенсії, починаючи з 16.09.2008р. (з дати набрання чинності ЗУ №345-УІ), та обчислено розмір пенсії до виплати у сумі 1494 грн., що становило три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність (498 грн. на час здійснення перерахунку).
Суд погоджується з твердженнями відповідача, що з дати набрання чинності Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» розрахунок пенсії позивача доцільно здійснювати у розмірах, встановлених ст. 8 цього Закону, оскільки розмір пенсії є значно вищим ніж розмір пенсії позивача, який обчислено за приписами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».
За матеріалами пенсійної справи позивача, заробітна плата за період з 01.11.1977 по 31.10,1978-та із застосуванням середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки (3764,40грн) для розрахунку пенсії з 01.10.2017 склала 6427,30 грн.
З урахуванням положень ст. 8 «Про підвищення престижності шахтарської праці», 80% від заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» становить 5141,84 грн. (6427,30*80%), що є вищим ніж три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. (1494грн,*3=4491 грн.).
В звязку з вищевикладеним суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки право позивача на соціальний захист не порушено.
Крім того суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що вимоги позивача є передчасними, з огляду на наступне.
Пунктом 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
Згідно з п. 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 днем звернення за перерахунком пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами. Відповідна форма заяви про призначення/перерахунок пенсії наведено у Додатку 2 до Порядку №22-1.
Пунктом 4.7 Порядку визначено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Таким чином, законодавством передбачено спеціальний порядок призначення/перерахунку пенсії, який передбачає дві обов'язкові складові - звернення особи з відповідною заявою про призначення/перерахунок пенсії та прийняття органами ПФУ відповідного рішення за наслідками розгляду такої заяви.
Судом дослідженні матеріали пенсійної справи ОСОБА_1, в яких відсутня відповідна заява про призначення/перерахунок пенсії.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем по справі, як суб'єктом владних повноважень, виконано покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності своїх дій.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 14 березня 2019 р.

Суддя О.М. Неклеса