Справа № 160/7809/18
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2019 року м. Дніпросправа № 160/7809/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року (суддя Неклеса О.М.) в адміністративній справі №160/7809/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про зобов`язати вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, в якому просив зобов'язати Управління поліції охорони в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 02.10.2018 року звільнений зі служби в поліції за п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію». У зв'язку із звільненням через скорочення штату, за наявності необхідної вислуги років, йому підлягає нарахуванню та виплаті одноразова грошова допомога, на підставі ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та п.10 Порядку №393. Враховуючи, що відповідач відмовив йому в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі звільнення, про що свідчить відсутність в наказі про звільнення такого запису, а також з огляду на те, що у відповіді на його вимоги, відповідач запропонував звернутися до суду для отримання грошових коштів в примусовому порядку, вважає, що його порушені права та інтереси підлягають судовому захисту.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга фактичного обґрунтована тим, що на день звільнення позивача із служби в Національній поліції України вислуга років позивача в календарному обчисленні склала 16 років 07 місяців та 15 днів, тому він не мав законодавчо встановленої вислуги років, як надає право на пенсію за Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та не досяг пенсійного віку встановлено Законом України «Про національну поліцію». Вважає, що ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлює умови виплати одноразової допомоги при звільненні осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та здійснюється в межах пенсійного забезпечення осіб, а тому не може здійснюватись інакше ніж за рахунок коштів Державного бюджету України. При цьому п.10 Порядку №393, на думку відповідача, суперечить вищенаведеній нормі, а тому не може застосовуватись при вирішенні спору у цій справі. Окремо зазначив, що виплата одноразової грошової допомоги, яку просив виплатити позивач, здійснюється Національною поліцією за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на її утримання. Порядок №393 передбачає виплату такої допомоги за рахунок коштів органів, в яких особи працювали, лише у разі залишення особи після звільнення на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, проте позивач після звільнення на службі в УПО Дніпропетровської області не залишився. За наведених обставин вважає, що відповідач, як орган державної влади, не має законних підстав для здійснення виплати одноразової грошової допомоги позивачу.

Позивач надіслав до суду відзив, в якому зазначає, що висновок суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні є законним та відповідає нормам матеріального права.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив службу в Управління поліції охорони у Дніпропетровській області.

Наказом начальника Управління поліції охорони у Дніпропетровській області №110 о/с від 02.10.2018 року позивача звільнено зі служби в Національній поліції України у запас Збройних сил за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв'язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів).

Згідно вищенаведеного наказу вислуга років на день звільнення позивача в календарному обчисленні складає 16 років 07 місяців 15 днів. Також у наказі визначено виплатити компенсацію за невикористану частину чергової відпустки за 2018 рік у кількості 1 календарний день.

У виплаті одноразової грошової допомоги у разі звільнення за скороченням штатів згідно ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» йому було відмовлено, що не заперечується відповідачем.

02.11.2018 року позивач звернувся до начальника Управління поліції охорони у Дніпропетровській області із скаргою щодо невиплати одноразової грошової допомоги, в якій просив письмово надати пояснення по цьому питанню.

Листом від 12.11.2018 року №Н-3/42/23/01-2018 Управління поліції охорони у Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що він не має права на виплату одноразової грошової допомоги на підставах, визначених ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а Управління поліції охорони у Дніпропетровській області - не має законних підстав для здійснення цієї виплати, оскільки позивач станом на дату звільнення не набув право на пенсію. Повідомлено позивача, що ст.91 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачена виплата щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим званням при звільненні особи без права на пенсію, на яку він має право.

Не погодившись із такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з огляду на наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічне положення закріплено в абзацах першому - третьому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" (далі - Постанова КМ України від 17 липня 1992 року № 393), згідно з якими військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

які звільняються із служби за станом здоров'я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

які звільняються із служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Наведені положення пункту 10 Постанови КМ України від 17 липня 1992 року № 393 не пов'язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям права на пенсію.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що частиною першою статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлені дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним в ній особам:

які мають право на пенсію за цим Законом і звільняються зі служби за станом здоров'я;

які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням за наявності вислуги 10 років і більше.

Як свідчать встановлені обставини справи, станом на час звільнення з органів внутрішніх справ, вислуга років позивача складала 16 років 07 місяців та 15 днів, а підставою для звільнення слугувало скорочення штатів, що, виходячи з приписів чинного законодавства, надає йому право на отримання одноразової грошової допомоги.

Слід зазначити, що одноразова грошова допомога особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяких інших осіб, які звільнені зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням має разовий характер. Право на її одержання пов'язане з наявністю 10-річної вислуги та звільненням зі служби, зокрема, з указаних підстав.

Тому ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної грошової допомоги за умови наявності 10 років вислуги.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 17 березня 2015 року у справі 21-80а15.

З урахуванням вищевикладеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу залишає без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. 6-9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.12.2018 року в адміністративній справі №160/7809/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повний текст постанови складено 06.03.2019 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва