Справа № 537/5281/18
Суддя: Фадєєва С. О.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження: 2-а/537/14/2019
Справа № 537/5281/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2019 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Фадєєвої С.О. за участі секретаря Герасименко Л.М., позивача ОСОБА_1, представника третьої особи Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці Полтавської області за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом фізичної особи ОСОБА_1 до субєкта владних повноважень інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в м.Кременчуці Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, де просить ухвалити рішення, яким скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 303625 від 14.11.2018 та провадження у справі закрити.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що 14.11.2018 року о 00.38 год. інспектором патрульної поліції була складена відносно нього постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, а саме накладення штрафу в сумі 425 грн. за неввімкнення аварійної світлової сигналізації при зупинці працівниками поліції та не пред»явлення для перевірки посвідчення водія. Вважає, що постанова про адміністративне правопорушення ухвалена з порушенням вимог законодавства, є необґрунтованою та не відповідає фактичним обставинам справи. В порушення вимог законодавства, інспектором було неправомірно застосовано до нього такий захід як зупинка його транспортного засобу, оскільки він рухався без порушень ПДР. Відповідач жодним чином не реагував на його пояснення щодо недоведеності його вини у порушенні Правил дорожнього руху, а саме у об»єктивності зупинки транспортного засобу. Вважає, що висновок поліцейського є лише його суб»єктивною думкою та припущенням, яке не могло бути підставою для зупинення його авто. Причина зупинки автомобіля не доведена. Окрім того вказав, що працівники патрульної поліції заявили, що він перебуває в стані наркотичного сп»яніння. Він разом з працівниками патрульної поліції проїхав до наркодиспенсеру, де ним був пройдений тест, який показав відсутність у нього ознак алкогольного та наркотичного сп»яніння. Після того, як вони вийшли з наркодиспансеру працівник патрульної поліції повідомив, що відносно нього складений протокол про порушення правил дорожнього руху за неввімкнену аварійну світлову сигналізацію після зупинки транспортного засобу та не пред»явлення для перевірки посвідчення водія. Вказав, що йому не були роз»яснені його права та право на оскарження постанови, була порушена процедура розгляду справи. З урахуванням викладеного, просив позов задовольнити.

Відповідач інспектор роти № 1 батальйону патрульної поліції в м.Кременчуці Управління патрульної поліції у Полтавській області ДПП ОСОБА_4 подав до суду письмовий відзив на адміністративний позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Вважає, що він не порушив процедуру щодо ухвалення постанови у справі про адміністративне правопорушення, діяв в межах наданих законом повноважень та мав право розглянути справу про зазначене адміністративне правопорушення. Вказує, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених вимог.

Ухвалою суду від 13.03.2019 до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент патрульної поліції Національної поліції України, який надіслав суду письмові пояснення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, що зазначені у позові, дав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Вказав, що зупинений він був безпідставно, а тому вважає, що постанова поліцейського є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідач інспектор роти № 1 батальйону патрульної поліції в м.Кременчуці Управління патрульної поліції у Полтавській області ДПП НПП ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у письмовому відзиві на позов просив відмовити позивачу у задоволенні позову та розгляд справи проводити у його відсутність.

В судовому засіданні представник третьої особи Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суду пояснив, що в постанові викладені всі обставини вчинення адміністративного правопорушення. При складанні постанови інспектор діяв в межах своїх повноважень.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема органами Національної поліції. Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07 листопада 2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

В силу п.2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог Кодексу про адміністративні правопорушення, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення, зобов'язана встановити наявність складу правопорушення, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Відповідно до п.1 ст.247 КУпАП обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.В силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як встановлено судом, постановою поліцейського роти №1 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП ОСОБА_4 від 14.11.2018 року серії НК № 303625 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 та ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн. Згідно копії постанови, 14.11.2018 о 18 год. 10 хв. в м. Кременчуці по вул. Київській, 54а водій ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію та не пре»дявив для перевірки посвідчення водія, чим порушив п.9.9.б та п.2.1.а ПДР України.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані в тому числі знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. За п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов'язані в тому числі знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. В силу п. 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно п. 9.9.«б» Правил дорожнього руху України аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Разом з цим частиною 2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність в тому числі за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів. Тобто, диспозицією ч.2 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність не за будь-яке порушення правил користування попереджувальними сигналами, а саме за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку і лише тоді таке порушення набуває ознак протиправності і суспільної шкідливості. Даною нормою права не передбачена відповідальність за порушення правил користування попереджувальними сигналами при зупинці транспортного засобу. При цьому зупинка на вимогу поліцейського не стосується початку руху чи зміни його напрямку. З цих підстав суд приходить до висновку, що хоча ОСОБА_1 не дотримався вимоги п.9.9. «б» Правил дорожнього руху, він не може бути притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбачений вказаною статтею.

Відповідно до п.2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Разом з цим ч.1 ст. 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Суд також зазначає, що згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з викладених правових положень, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суд зобов'язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

За змістом статті 31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких в тому числі; зупинення транспортного засобу.

Статтею 35 Закону «Про національну поліцію України», в редакції від 02.11.2018, чинній на момент складення постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача, передбачено виключні випадки, за яких поліцейському надано право зупиняти транспортні засоби, роширеному тлумаченню вони не підлягають. Частиною 2 вказаної статті, в редакції від 02.11.2018, встановлено, що поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Відповідачем не надано суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності зупинки транспортного засобу позивача. Оскаржувана постанова не містить відомостей про будь-яке порушення Правил дорожнього руху, за яке зупинено позивача. З переглянутого відеозапису вбачається, що причиною по якій був зупинений позивач була відсутність бризковиків, в подальшому ж протокол був складений за не ввімкнену аварійну сигналізацію та непред»явлення посвідчення водія. Окрім того, з запису вбачається, що на вимогу працівників патрульної поліції позивач пройшов огляд на стан сп»яніння в Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері, за результатами огляду позивач не перебував в стані сп»яніння. Дані відомості не відображені у протоколі. Також, суд звертає увагу, що на відеозаписі не зафіксовано чіткої відмови позивач пред»явити посвідчення водія, більша частина відеозапису взагалі немає звуку, він не є безперервним, що позбавляє суд можливості з»ясувати чи дійсно була відмова водія пред»явити посвідчення водія. При відтворенні запису не підтверджується факт правомірності зупинки ОСОБА_1, оскільки запис здійснювався вже після зупинки транспортного засобу. Інших доказів на підтвердження правомірності його зупинки суду також не надано.

Відповідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено, що прийняте ним рішення є правомірним, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.72 77, 79, 90, 241, 246, 271, 286 КАС України, ст.ст.9, 247 КУпАП, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до субєкта владних повноважень інспектора роти № 1 батальйону патрульної поліції в м.Кременчуці Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову поліцейського роти №1 батальйону патрульної поліції у м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП ОСОБА_3 від 14.11.2018 серії НК № 303625 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ч.1 ст. 126, ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень - скасувати, а провадження в справі закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного адміністративного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: Фадєєва С.О.