Справа № 826/10007/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандора" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандора" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу, податкових повідомлень-рішень, рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандора" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ про проведення перевірки від 11 квітня 2018 року №656;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24 травня 2018 року № та №;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно УКТ ЗЕД, зазначене в акті від 02 травня 2018 року №н20/18/28-10-14-09/.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідач не уповноважений на проведення митного контролю, відтак у нього не було правових підстав для проведення перевірки позивача з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, а саме: правильності класифікації товарів згідно з УКТЗЕД. Крім того вказав на те, що відповідачем порушено порядок повідомлення позивача про проведення перевірки та під час самої перевірки відповідачем безпідставно класифіковано товар за товарною позицією УКТ ЗЕД 2103, що не відповідає Основним правилам інтерпретації УКТЗЕД.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року даний адміністративний позов - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, у період з 18 квітня 2018 року по 20 квітня 2018 року посадовими особами відповідача на підставі наказу №656 від 11 квітня 2018 року проведено документальну невиїзну перевірку позивача з питань правильності класифікації згідно із УКТЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями від 08.06.2015 №504060000/2015/502893, від 16.06.2015 №504060000/2015/503128, від 21.08.2015 №504060000/2015/504438, від 01.10.2015 №504060000/2015/505121, від 09.11.2015 №504060000/2015/505781, від 20.01.2016 №504060000/2016/500234, від 15.03.2016, №504070000/2016/501259. від 11.05.2016 №504070000/2016/502303, від 11.05.2016 №504070000/2016/502304, від 21.06.2016 №504070000/2016/101447, від 13.07.2016 №504070000/2016/503381, від 27.07.2016 №504070000/2016/503608, від 09.08.2016 №504070000/2016/503815, від 09.08.2016 №504070000/2016/503820, від 16.09.2016 №504070000/2016/504363, від 16.11.2016 №504070000/2016/505228, від 12.01.2017 №504070000/2017/500064, від 07.02.2017 №504070000/2017/500483, від 15.02.2017 №504070000/2017/500597, від 24.02.2017 №504070000/2017/500762, від 23.02.2017 №504070000/2017/500731, від 07.03.2017 №UА504190/2017/500898, від 24.03.2017 №UA504190/20I7/501156, від 07.04.2017 №UA504190/2017/501399, від 18.04.2017 №UA504190/2017/501555, від 04.05.2017 №UA504190/2017/501766, від 25.05.2017 №UА504190/2017/502196, від 23.05.2017 №UA504190/2017/502141, від 01.06.2017 №UA504190/2017/502304, від 05.07.2017 №UA504190/2017/502964, від 10.07.2017 №UA504190/2017/503041, від 19.07.2017 №UA504190/2017/503238, від 16.08.2017 №UА504190/2017/503699, від 22.09.2017 №UA504190/2017/504291, від 29.09.2017 №UA504190/2017/504394, від 23.10.2017 №UA504190/2017/504721, від 13.11.2017 №UA504190/2017/505041, від 11.12.2017 №UA504190/2017/505331, від 26.12.2017 №UA504190/2017/505525, від 09.01.2018 №UА504190/2018/500085, від 23.01.2018 №UA504190/2018/500324, від 20.02.2018 №UA504190/2018/500903.

За результатами проведеної перевірки складено акт №н20/18/28-10-14-09/ від 02 травня 2018 року, яким встановлено порушення позивачем вимог:

- Закону України "Про митний тариф України", підпункту г) пункту 5 частини 8 статті 257 Митного кодексу України, щодо невірної класифікації товарів (замість товарної підкатегорії 2103 90 90 00 - ставка ввізного мита - 10%, для країн Європейською Союзу в 2017 році - 7,5 %, в 2018 році - 6,3%. застосована товарна підкатегорія 2106 90 90 00 - ставка ввізного мита - 0%), що призвело до заниження податкового зобов'язання з ввізного мита на загальну суму 1 842 605,13 грн.;

- пункту 187.8 статті 187 та пункту 190.1, статті 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податком на додану вартість на суму ввізного мита, у зв'язку з чим було занижено податкове зобов'язання з ПДВ на суму 368 521,06 грн.

В результаті вказаних порушень відповідачем зроблено висновок про те, що відповідно до пункту 187.8. статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, статті 278, пункту 1 частини 1 статті 279 Митного кодексу України позивачем занижено податкові зобов'язання на суму 2 211 126,19 грн., з них: по ввізному миту - на суму 1 842 605,13 грн.; по ПДВ - на суму 368 521,06 грн.

На підставі зазначених висновків податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 24 травня 2018 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем мито на товари, що ввозяться на територію України суб'єктами господарювання у розмірі 2 303 256,45 грн., з яких 1 842 605,13 грн. за основним платежем та 460 651,32 грн. штрафні (фінансові) санкції;

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість з товарів, ввезених на територію України суб'єктами господарювання у розмірі 460 501,91 грн., з яких 368 521,06 грн. за основним платежем та 92 130,25 грн. штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.

Позивач входить до міжнародної групи компаній PepsiCo. В Україні позивач, в тому числі, здійснює виробництво та продаж сухариків під торговою маркою «ХрусТеаm».

Для їх виробництва позивач придбавав у компаній «International Flavors & Fragrances I.F.F. (Nederland) B.V.» і Givaudan International SA та імпортував в Україну смакоароматичні суміші, які використовуються виключно в промисловому виробництві снеків, а саме: «Ароматизатор Томат и Зелень QG27999», «Ароматизатор Королівський краб QG28016», «Ароматизатор Копчений сир QG29778», «Ароматизатор Загадковий Смак (арт. 10930556)», «Ароматизатор Шинка та сир (арт. 10930556)».

Відповідно до акта №н20/18/28-10-14-09/ від 02 травня 2018 року відповідач вважає, що позивач під час імпорту вказаних вище смакоароматичних сумішей неправильно класифікував їх за УКТ ЗЕД. Зокрема, на думку відповідача, позивач повинен був класифікувати такі товари за підкатегорією УКТ ЗЕД 2103 90 90 00 - ставка мита 10%, замість визначеної позивачем підкатегорії УКТ ЗЕД 2106 90 98 90 - ставка мита 0%.

У зв'язку з цим, відповідач в Акті перевірки прийняв та виклав рішення про визначення коду вказаних вище товарів за кодом УКТ ЗЕД 2103 90 90 00, замість визначеного позивачем коду УКТ ЗЕД 2106 90 98 90 (надалі - Рішення про визначення коду товару); прийняв податкове повідомлення-рішення (надалі - ППР), яким збільшив позивачу податкове зобов'язання з ввізного мита на 1 842 605 грн 13 коп. та застосував штрафні санкції у розмірі 460 651 грн 32 коп, а також прийняв ППР, яким збільшив позивачу податкове зобов'язання з ПДВ на 368 521 грн 6 коп. та застосував штрафні санкції у розмірі 92 130 грн 25 коп.

Статтею 41 ПК України встановлено, що контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи (п.41.1).

Пунктами 4 та 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, ДФС відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням податкового, митного та іншого законодавства.

Відповідно до Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, затвердженого наказом ДФС від 09 серпня 2017 року №529, відповідач є територіальним органом Державної фіскальної служби, який підпорядковується ДФС. Офіс великих платників податків є органом доходів і зборів.

Згідно п. 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

В свою чергу, пп. 75.1.1 п. 75.1 статті 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.

Статтею 76 Податкового кодексу України встановлено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Таким чином, особливості камеральної перевірки полягають у тому, що для її проведення не потрібен наказ керівника податкового органу або інший спеціальний дозвіл чи направлення, не потрібно згоди платника податків, а також його присутності. Мета камеральної перевірки - виявити в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичні та/або методологічні помилки, або інші відомості, які призвели до заниження або завищення податкового зобов'язання або посвідчують інші реєстраційні порушення, які доводять склад податкового правопорушення. Камеральна перевірка проводиться на систематичній основі, тобто перевіряються всі без винятку податкові декларації та уточнюючі розрахунки, подані платником, якого перевіряють.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з позивачем та вважає, що проведена щодо нього відповідачем перевірка є незаконною, а отже незаконними є і її результати, як випливає з висновку Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 812/1283/17, за яким у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

При цьому, в даному випадку не підлягають застосуванню висновки Верховного Суду щодо належного способу захисту від незаконних податкових перевірок шляхом недопуску контролюючого органу до проведення перевірки, оскільки такі висновки стосуються лише виїзних перевірок (постанова Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 804/1113/1 б ), в той час як у розглядуваному випадку була проведена невиїзна перевірка, а тому недопуск до її проведення не міг бути здійснений позивачем.

Так, суд першої інстанції проігнорував те, що відповідач попередньо не повідомив позивача про проведення перевірки

В оскаржуваному рішенні вказано, що відповідач виконав обов'язок за ч. 4 статті 351 Митного кодексу України, згідно якої документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу доходів і зборів в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, оскільки 11 квітня 2018 року він направив позивачу повідомлення та наказ про проведення невиїзної перевірки.

Однак, таке повідомлення і наказ, як випливає з наявних в матеріалах справи копій рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та роздруківки з сайту Укрпошти, позивач отримав лише 24 квітня 2018 року, тобто вже після проведення перевірки, яка проходила з 18 квітня 2018 року по 20 квітня 2018 року.

Наведена ж норма законодавства визначає, що перевірка могла бути проведена лише за умови повідомлення платника про її проведення.

При цьому, неправильне застосування цієї норми судом першої інстанції вбачається з того, що в самій ч.4 статті 351 МК України встановлено, що повідомлення про дату початку і місце проведення перевірки має бути направлене з повідомленням про вручення або вручене особисто, тобто контролюючий орган повинен переконатись і мати доказ того, що на момент початку перевірки платник повідомлений про її проведення.

Тому твердження суду про виконання відповідачем обов'язку за ч.4 статті 351 МК України на дату направлення повідомлення, а не на момент його отримання позивачем, суперечить змісту вказаної норми.

Крім того, відповідно до п. 1-5 ч. 1 статті 350 МК України посадові особи підприємства, що перевіряється, мають право:

1) вимагати від посадових осіб органу доходів і зборів повідомлення підстав для проведення перевірки, пред'явлення посвідчення на право проведення перевірки, службових посвідчень посадових осіб органів доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, а також надання копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки;

2) надавати посадовим особам органу доходів і зборів, які проводять перевірку, письмові заяви, зауваження, пояснення з питань, що стосуються перевірки;

4) надавати посадовим особам органу доходів і зборів всі наявні у їх розпорядженні документи та відомості, що підтверджують процедури декларування та митного оформлення товарів до відповідного митного режиму, а також дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи.

Тобто, платник повинен знати, з яких підстав та щодо чого саме його проводиться перевірка, аби мати можливість під час проведення такої перевірки співпрацювати з контролюючим органом для підтвердження дотримання ним вимог митного законодавства.

Відповідно, за умови необізнаності щодо проведення контролюючим органом перевірки, її підстав та предмету, суб'єкт господарювання не має можливості користуватися правами, наданими йому законодавством.

Натомість, відповідач вказав в Акті перевірки, що позивач не надав під час перевірки документи та зауваження, які б свідчили на його користь та спростовували висновки Акта перевірки. Наведене твердження відповідача є суду незрозумілим за умови необізнаності позивача про проведення перевірки та підтверджує протиправність дій податкового органу.

Відтак, перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій податковим органом як суб'єктом владних повноважень, який зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України. Лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема, документальних позапланових невиїзних, може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання зазначених вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Також слід зазначити, що перевірка позивача була проведена безпідставно, що випливає з відсутності в Наказі про проведення перевірки конкретної підстави для її проведення

Так, в Наказі про проведення перевірки щодо визначення підстав для її проведення відповідач обмежився лише посиланням на п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України, який передбачає, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено.

Водночас, п. 81.1 Податкового кодексу України, визначаючи загальні вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, передбачає, що в такому, серед іншого, повинні бути зазначені підстави для проведення перевірки.

При цьому, формальне посилання на норму, яка надає повноваження на проведення перевірки в разі наявності ознак порушення не є виконанням цієї вимоги, оскільки сама по собі норма не є підставою для перевірки. Підставою ж для перевірки є виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи. Тому відсутність в наказі визначення конкретних обставин, які стали підставою для проведення заходу митного контролю, є порушенням порядку призначення та оформлення процедури проведення перевірок.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 07 серпня 2018 року у справі № 808/2133/17.

Суд першої інстанції підтримав позицію відповідача щодо перекваліфікації ароматизаторів позивача з товарної позиції УТК ЗЕД 2106 на 2103, посилаючись на лист Державної фіскальної служби України № 650/99-99-19-03-01-18 від 03 квітня 2018 року та рішення, затверджене в березні 2018 року на 61 сесії Комітету з Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації.

Однак, ці документи не є належним підтвердженням позиції відповідача, оскільки лист Державної фіскальної служби України не є ані нормативно-правовим актом, ані актом індивідуальної дії, який би фіксував певні факти та спричиняв юридичні наслідки для осіб, а є всього лише вираженням позиції податкового відомства щодо відповідного питання. Крім того, в самому листі Державної фіскальної служби України вказано, що Миколаївська митниця ДФС не виявила порушень щодо класифікації позивачем ароматизаторів за УКТ ЗЕД (тобто цей лист, як доказ, є неоднозначним та лише демонструє суперечність позиції всередині податкового відомства щодо вказаного питання).

А рішення, затверджене в березні 2018 року на 61 сесії Комітету з Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації взагалі відсутнє в матеріалах справи, а також воно відсутнє у вільному публічному доступі. Відповідач не надав будь якого витягу чи цитати з цього рішення. При цьому вирізка, яка додається до листа ДФС України не є таким рішенням, як випливає з його змісту, та взагалі в ній зазначено лише про певні можливі зміни в класифікації товарів «Possible Amendments».

Натомість, на підтвердження своєї позиції позивач надав суду:

- висновок експерта № 11-08/8 від 20 серпня 2018 року, в якому експерт підтвердив, що ароматизатори, ввезені позивача, є харчовою добавкою, але не є харчовим продуктом або його складником, призначеним для споживання людиною (готовим продуктом); така добавка додається до харчового продукту з технологічною метою в процесі виробництва, та такі суміші повинні бути класифіковані за товарною позицією УКТ ЗЕД 2106, а не 2103;

- листи постачальників смакоароматичних сумішей: лист представництва «Живодан Інтернешнл СА» в Україні від 14 травня 2018 року та лист International Flavors & Fragrances I.F.F. (Netherland) B.V. від 14 травня 2018 року;

- висновок Одеського управління з питань експертизи та досліджень № 128 від 11 червня 2014 року, підготовленим на запит Миколаївської митниці Міндоходів;

- лист Миколаївської митниці ДФС № 1195/8/14-70-19-44 від 07 березня 2018 року щодо правильності класифікації ароматизаторів позивача за товарною позицією УКТ ЗЕД 2106, а не 2103.

Проте, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції посилався лише на доказ відповідача - лист Державної фіскальної служби України № 650/99-99-19-03-01-18 від 03 квітня 2018 року, який між тим є неоднозначним, оскільки з нього випливає, що всередині фіскального відомства немає єдиної позиції щодо класифікації смакоароматичних сумішей позивача.

Відповідно до ч.1,2 статті 69 МК України, товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до статті 68 МК України Кабінетом Міністрів України постановою від 21 травня 2012 року №428 затверджено Порядок ведення УКТЗЕД, в якому і передбачено процедуру її ведення.

УКТЗЕД є товарною номенклатурою Митного тарифу України, затвердженого Законом України «Про Митний тариф України», що використовується для цілей тарифного та інших видів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, ведення статистики зовнішньої торгівлі та здійснення митного оформлення товарів.

УКТЗЕД складається на основі Гармонізованої системи опису та кодування товарів Всесвітньої митної організації (Гармонізована система) з урахуванням Комбінованої номенклатури Європейського Союзу.

Функції з ведення УКТЗЕД здійснюються Держмитслужбою.

Пунктом 12 Порядку ведення УКТЗЕД визначено, що пояснення до УКТЗЕД розробляються та затверджуються Держмитслужбою з урахуванням змін, які вносяться Всесвітньою митною організацією до пояснень до Гармонізованої системи та Європейським Союзом до пояснень до Комбінованої номенклатури. У разі потреби Держмитслужба розробляє пояснення до кодів товарів, що деталізовані на національному рівні.

При перевірці правильності класифікації згідно з УК'Г ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення, перевірено митні декларації позивача та встановлено, що позивач здійснив оформлення товарів: "Ароматизатор Томат и Зелень QC27999", "Ароматизатор Королівський краб QG28016" "Ароматизатор Копчений сир QG29778", "Ароматизатор Загадковий Смак (арт.10930556)", "Ароматизатор Шинка та сир (арт. 10930556)" за кодом УКТ ЗЕД - 2106 90 98 90 (ставка ввізного мита - 0%).

В ході розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем правомірно зроблено висновок, що за своїм складом задекларований позивачем товар слід класифікувати за кодом УКТЗЕД 2103 90 90 00 (ставка ввізного мита - 10%, для країн Європейського Союзу в 2017 році - 7,5%, в 2018 році - 6,3%), а відтак підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень про визначення податкового зобов'язання з ввізного мита відсутні.

Разом з тим, Верховний Суд підтвердив в постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 826/6438/151, що аналогічні ароматизатори для снеків того ж виробника - International Flavors&Fragrances I.F.F. (Nederland) B.V. підлягають класифікації за товарною позицією УКТ ЗЕД 2106, а не 2103.

Зокрема, судом визначено, що позивач імпортував товар (ароматизатор Гриби 15.03.9903) з метою митного оформлення якого подав до митного органу митну декларацію №110130000/2014/509422, в якій вказано код товару згідно УКТ ЗЕД 2106 90 98 90 (Харчові продукти, в іншому місці не зазначені: інші), ставка мита 0%. Відповідач прийняв спірне рішення про визначення коду товару, яким змінив заявлений позивачем до митного оформлення код УКТ ЗЕД на 2103 90 90 00 (Продукти для приготування соусів і готові соуси; смакові добавки та приправи змішані; порошок гірчиці та готова гірчиця: - інші), ставка мита 10%. Позаяк у висновку товарознавчого експертного дослідження зазначено, що спірний товар не призначений та не придатний для безпосереднього вживання в їжу, за характеристиками не відповідає товарній позиції 2103, а за визначальними властивостями відповідає коду 2106 90 98 90, суд вважав правильною правову оцінку обставин справи, здійснену судами попередніх інстанцій.

Зокрема, суд вважає необґрунтованим висновок митного органу про неправильне визначення коду товару за УКТ ЗЕД, оскільки такий висновок базується виключно на припущеннях відповідача про неможливість класифікації поданого до митного оформлення товару за визначеним Товариством кодом за УКТ ЗЕД, що стало підставою для прийняття спірного рішення.

Суд першої інстанції, в порушення ч. 5 статті 242 КАС України, не врахував вказані вище висновки Верховного Суду при прийняті рішення в цій аналогічній справі щодо тих же ароматизаторів.

При цьому, як відповідач, так і суд першої інстанції дійшли висновку, що позивач неправильно класифікував товари за УКТ ЗЕД. В обґрунтування такого висновку відповідач формально в Акті перевірки наводить посилання на УКТ ЗЕД та Пояснення Державної фіскальної служби України до УКТ ЗЕД. Проте, з таких посилань не зрозуміло, в чому саме полягає порушення позивачем правил класифікації товарів та чому саме імпортовані ним товари повинні бути класифіковані за позицією УКТ ЗЕД 2103, а не 2106.

Суд апеляційної інстанції з даного приводу зазначає наступне.

Імпортовані позивачем смакоароматичні суміші не відносяться до жодної з товарних позицій групи 21 УКТ ЗЕД, у зв'язку з чим вони і класифікувались за товарною позицією УКТ ЗЕД 2106 «Харчові продукти, в іншому місці не зазначені».

Пунктом 1 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД передбачено, що назви розділів, груп і підгруп наводяться лише для зручності користування УКТ ЗЕД; для юридичних цілей класифікація товарів в УКТ ЗЕД здійснюється виходячи з назв товарних позицій і відповідних приміток до розділів чи груп.

Тобто для класифікації товару за УКТ ЗЕД в першу чергу потрібно керуватись назвами товарних позицій.

Виходячи з назв товарних позицій в групах товарів, визначених в УКТ ЗЕД, найближчим для смакоароматичних сумішей позивача є група 21 «Різні харчові продукти», оскільки в інших групах відповідні смакоароматичні порошки не зазначені, а такі суміші використовуються саме для виготовлення харчових продуктів.

В цій групі товари позивача класифікувались за товарною позицією 2106 «Харчові продукти, в іншому місці не зазначені», оскільки вони не відносились до жодної з позицій в цій групі.

Зокрема, такі суміші не є:

екстрактами, есенціями та концентратами кави, чаю чи мате або парагвайського чаю (позиція 2101);

не відносяться до дріжджів чи пекарських порошків (позиція 2102);

не є також продуктами для приготування соусів і готовими соусами чи смаковими добавками та приправами змішаними (позиція 2103);

не є супом чи бульйоном або заготовкою для їх приготування (позиція 2104) та очевидно не входять до морозива чи інших видів харчового льоду (позиція 2105).

Крім того, відповідно до Пояснень Державної фіскальної служби України до УКТ ЗЕД до товарної позиції 2106 відносяться для прикладу такі продукти:

(В) Продукти, які повністю чи частково складаються з харчових продуктів, використовуваних для приготування напоїв, або харчових продуктів, готових для вживання в їжу. До цієї товарної позиції включаються готові продукти, що складаються з суміші хімічних препаратів (органічних кислот, солей кальцію і т.д.) з харчовими продуктами (борошном, цукром, сухим молоком і т.д.) для додання в готові продукти або як інгредієнти, або для поліпшення деяких їхніх властивостей (зовнішнього вигляду, збережуваності і т.д.) (дивись Загальні положення до групи 38)

До цієї товарної позиції включаються, серед іншого:

(2) Смако-ароматизувальні порошки для приготування напоїв, підсолоджених чи непідсолоджених, на основі бікарбонату натрію та гліциризину або екстракту солодки (тобто кореня солодки) (продавані як "какао-порошок").

Більше того, як прямо випливає з пп. b п. 1 Примітки до Групи 38 УКТ ЗЕД «Різноманітна хімічна продукція», такі суміші хімічних речовин із харчовими продуктами, які використовуються для виготовлення продуктів харчування (в даному випадку снеків) переважно класифікуються за товарною позицією УКТ ЗЕД 2106.

Виходячи з опису пояснень до позиції 2106 та враховуючи, що товари позивача не підпадали під інші позиції в групі товарів 21, смакоароматичні суміші для виготовлення снеків правомірно були віднесені до позиції 2106, що відповідає положенням УКТ ЗЕД.

Слід зазначити, що смакоароматичні порошки позивача не відносяться до товарної позиції УКТ ЗЕД 2103, оскільки не можуть бути використані для споживання у вигляді соусів, спецій або приправ до їжі.

Окрім власне назв товарних позицій для правильної класифікації товару за УКТ ЗЕД також потрібно звертати увагу на назви категорій та підкатегорій визначених для такої позиції.

Зокрема, згідно з п. 6 Основних правил інтерпретації УКТ ЗЕД для юридичних цілей класифікація товарів у товарних підпозиціях, товарних категоріях і товарних підкатегоріях здійснюється відповідно до назви останніх, а також приміток, які їх стосуються, з урахуванням певних застережень (mutatis mutandis), положень вищезазначених правил за умови, що порівнювати можна лише назви одного рівня деталізації. Для цілей цього правила також можуть застосовуватися відповідні примітки до розділів і груп, якщо в контексті не зазначено інше.

Відповідач вважає, що смакоароматичні суміші позивача відносяться до товарної позиції УКТ ЗЕД 2103 «Продукти для приготування соусів і готові соуси; смакові добавки та приправи змішані; порошок гірчиці та готова гірчиця».

В цей же час, відповідно до положень Митного тарифу України до товарної позиції УКТ ЗЕД 2103 відносяться такі товари, як соус соєвий, кетчуп та інші томатні соуси, порошок гірчиці та готова гірчиця.

Крім того, в Поясненнях Державної фіскальної служби України до УКТЗЕД, на які посилається відповідач в Акті перевірки, наведено приклади продуктів, що відносяться до цієї товарної позиції, а саме:

«Прикладами продуктів, що відносяться до цієї товарної позиції, є: майонез, заправки для салатів, Bйarnaise, bolognaise (що складаються з рубленого м'яса, томатного пюре, спецій і т.д.), соєвий соус, грибний соус, вустерський соус (зазвичай приготовлений на основі густого соєвого соусу, настою спецій в оцті, з добавкою солі, цукру, карамельного колера та гірчиці), томатний кетчуп та інші томатні соуси, селерова сіль (суміш кухонної солі з дрібно меленим насінням селери), деякі суміші прянощів для приготування ковбаси та продукти групи 22 (крім продуктів товарної позиції 2209), приготовлені для кулінарних цілей і тим самим непридатні для вживання як напої (наприклад, кулінарні вина та кулінарний коньяк (Cognac)».

З наведеного вбачається, що до товарної позиції УКТ ЗЕД 2103 відносяться різноманітні соуси та спеції, котрі безпосередньо споживаються в побутових умовах разом із їжею.

Проте, імпортовані позивачем смакоароматичні суміші не призначені для такого їх споживання, а використовуються для промислового виготовлення снеків і сухариків. По суті, такі суміші є концентратами смакових добавок та ароматичних речовин, які не можуть одразу споживатись із їжею.

Також в Поясненнях Державної фіскальної служби України до УКТЗЕД вказано, що до цієї товарної позиції включаються готові продукти, зазвичай з сильно вираженими властивостями прянощів, використовувані для ароматизації деяких страв (м'яса, риби, салатів і т.д.) і приготовлені з різних інгредієнтів (яєць, овочів, м'яса, плодів, борошна, крохмалю, олії, оцту, цукру, спецій, гірчиці, ароматизувальних речовин і т.д.). Соуси бувають зазвичай в рідкому вигляді, а готові продукти для приготування соусів мають вигляд порошку, до якого потрібно додати лише молоко, воду і т.д., щоб одержати соус.

Тобто, до товарної позиції УКТ ЗЕД 2103 в якості смакових добавок відносяться прянощі. Смакоароматичні ж суміші позивача не є прянощами. До їх складу входять натуральні і хімічні компоненти серед яких спеції складають лише 0,5 % (як вбачається з митних декларацій). Вони не призначені для приправлення їжі та не є приправами.

Суд першої інстанції проігнорував вказану обставину та в результаті ухвалив рішення, яке не відповідає обставинам справи.

В рішенні суд першої інстанції відхилив оскарження позивачем рішень відповідача про класифікацію товарів за УКТ ЗЕД, оформлених в Акті перевірки, вказавши на неможливість оскарження висновків Акта перевірки, оскільки такі не породжують юридичних наслідків для особи.

Однак, в даному випадку позивач оскаржував не висновки Акта перевірки, а саме окремі рішення відповідача про класифікацію товарів за УКТ ЗЕД, які були оформлені шляхом викладення в акті.

Зокрема, відповідно до пп.7 п.4 розділу III Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року №727, рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, митної вартості та країни походження товарів, підстави для звільнення від оподаткування митними платежами окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті (довідці) документальної перевірки.

Тобто, в даному випадку мова йде саме про рішення, а не висновки Акта перевірки.

Відтак, висновки суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Згідно ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність своїх дій та не надано обґрунтовані доводи щодо законності своїх дій та рішень.

Таким чином, колегія суддів вважає даний адміністративний позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандора" - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 грудня 2018 року - скасувати.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сандора" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу, податкових повідомлень-рішень, рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби «Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ "Сандора" від 11 квітня 2018 року №656.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 24 травня 2018 року № та №;

Визнати протиправним та скасувати рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно УКТ ЗЕД, зазначене в акті від 02 травня 2018 року №н20/18/28-10-14-09/

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.