Справа № 640/220/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

13 березня 2019 року м. Київ № 640/220/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрівська Н.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовомОСОБА_1
до Департаменту патрульної поліції
про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту патрульної поліції, у якому просить:

1) визнати незаконною дію відповідача: відмову позивачу в ознайомленні з поясненнями учасника ДТП ОСОБА_2 Сергієвною від 26.09.2018 року під час оформлення ДТП;

2) визнати незаконною дію відповідача: дезінформування позивача про процедуру оскарження протоколу про адміністративне правопорушення;

3) визнати незаконною бездіяльність відповідача: ігнорування обставин ДТП, наданих учасником ДТП ОСОБА_2 Сергієвною в поясненнях при здійсненні дзвінка на №102 при оформленні ДТП;

4) визнати незаконною бездіяльність відповідача: ігнорування обставин скоєння ДТП в житловій зоні при оформленні ДТП 26.09.2018 року;

5) визнати незаконною бездіяльність відповідача: ігнорування положення п.1.7 ПДР при оформленні ДТП 26.09.2018 року;

6) визнати незаконною бездіяльність відповідача: при оформленні ДТП, ігнорування відповідачем обставин скоєння ДТП, з причин обмеження оглядовості в напрямку руху позивача та учасника ДТП ОСОБА_2 Сергієвни, запаркованим в забороненому місці авто свідка;

7) визнати незаконною бездіяльність відповідача: при оформленні ДТП, ігнорування відповідачем обставин скоєння ДТП 29.09.2018 року, з причин паркування авто свідка в забороненому місці з порушенням положень 15.1, 15.9(и), 26.2(б), ПДР;

8) визнати незаконною дію відповідача: застосування невідповідного нормативного акту ст.124 КУпАП для визначення адміністративної відповідальності позивача при оформленні ДТП та складенні протоколу серія БД №172627 від 26.09.2018 року;

9) визнати незаконною бездіяльність відповідача: невиконання вимог ст.251, 256 КУпАП про зазначення свідка при оформленні ДТП та складанні протоколу серія БД №172627 від 26.09.2018 року;

10) визнати незаконною бездіяльність відповідача: усвідомлення відповідачем наявності свідка та відмова від його допиту для зясування всіх обставин ДТП, а отже невиконання вимог ст.245, 251 КУпАП при оформленні ДТП та складанні протоколу серія БД №172627 від 26.09.2018 року;

11) визнати незаконною бездіяльність відповідача: ігнорування вимоги позивача дооформлення ДТП, зважаючи на висновки постанови від 05.12.2018 року суддя Величко Т.О. Святошинського районного суду м. Києва, та додаткові обставини, визначені судом при розгляді справи №759/15908/18, та обставини, викладені в «Скарзі на висновок протоколу ДПП та дії/бездіяльність ДПП при оформленні ДТП від 06.12.2018 року» та в «Скарзі на висновок протоколу ДПП від 27.09.2018 року»;

12) визнати незаконною бездіяльність відповідача: незабезпечення відповідачем явки в суд службовця, посадовця, найнятого працівника відповідача, на виклик суду для опитування, перешкоджанням здійсненню правосуддя;

13) визнати незаконною бездіяльність відповідача: стосовно розгляду скарг позивача відповідно норм ст.19 ЗУ «Про звернення громадян»;

14) визнати незаконною бездіяльність відповідача: невиконання вимог ст.18 ЗУ «Про звернення громадян» розгляду скарг позивача в його присутності;

15) зобовязати відповідача провести відповідне службове розслідування за фактами викладеними в «Скарзі на висновок протоколу ДПП та дії/бездіяльність ДПП при оформленні ДТП від 06.12.2018 року» та в «Скарзі на висновок протоколу ДПП від 27.09.2018 року»;

16) зобовязати відповідача дооформити ДТП 26.09.2018 року з огляду на викладені обставини в «Скарзі на висновок протоколу ДПП та дії/бездіяльність ДПП при оформленні ДТП від 06.12.2018 року» та в «Скарзі на висновок протоколу ДПП від 27.09.2018 року»; з огляду на зясовані додаткові обставини ДТП під час слухання справи №759/15908/18; з огляду на висновок постанови від 05.12.2018 року справа №759/15908/18 суддя Величко Т.О. Святошинського районного суду м. Києва.

Відповідно до п.1, п.2 п.3, п.6 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи: подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України, визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір, згідно п.2 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України субєкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1, крім іншого, оскаржує дії та бездіяльність відповідача при складанні протоколу про адміністративне правопорушення (зокрема, в пунктах 5-10 прохальної частини позовної заяви).

При цьому, як наголошує Верховний Суд у своїй постанові від 10.05.2018 року в справі №760/9462/16-а (адміністративне провадження №К/9901/12359/18), адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в звязку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) субєктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обовязковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обовязковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, складання протоколу це процесуальні дії субєкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень статті 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням субєкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позовні вимоги ОСОБА_1 викладаються саме таким чином, що вказує на їх спрямованість на визнання протиправними дій відповідача щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення. У звязку з наведеним необхідно звернути увагу на наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено право особи, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Разом з тим, розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та рішення субєкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, у сукупності з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, не відповідає завданням адміністративного судочинства та у подальшому може призвести до виникнення нових судових спорів.

З огляду на викладене, викладені позивачем у пунктах 3-11 і 16 прохальної частини позовної заяви вимоги з урахуванням вищенаведених норм процесуального законодавства з урахуванням позиції Верховного Суду, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Частиною 1 і 2 статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в одній позовній заяві може бути обєднано декілька вимог, повязаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною вимогою в розумінні пункту 23 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За своїм змістом вимоги позивача викладені у пунктах 1-12, 15, 16 не є похідними від вимог, викладених у пунктах 13, 14 в розумінні наведеної норми процесуального законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.172 КАС України не допускається обєднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до п.6 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила обєднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень ст.172 цього Кодексу).

Враховуючи викладене в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись п.6 ч.4 ст.169, ст.ст.243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя Окружного адміністративного суду міста Києва

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту Патрульної Поліції про визнання незаконними дій та бездіяльності, зобовязання вчинити дії повернути позивачу.

2. Копію ухвали про повернення позовної заяви та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені ст.ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Н.А. Добрівська