Справа № 464/4914/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4163/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Пліша М.А, Шинкар Т.І,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

позивач: не з'явився

представник позивача: не з'явився

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2018 року у справі № 464/4914/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил,-

суддя в 1-й інстанції - Горбань О.Ю.,

час ухвалення рішення - 23.10.2018 о 10:09 год.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

27 серпня 2018 року, ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_3 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Львівської митниці Державної фіскальної служби України та просив скасувати постанову Львівської митниці Державної фіскальної служби від 14 серпня 2018 року у справі про порушення митних правил №3533/20900/18 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05 вересня 2016 року ОСОБА_3 ввіз на митну територію України автомобіль марки «BMW 320» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації - Румунія) у митному режимі «Тимчасове ввезення до 1 року» в зоні діяльності Львівської митниці. Оскільки протягом строку тимчасового ввезення, автомобіль не був вивезений за межі митної території України, він приїхав 04 жовтня 2017 року до Львівської митниці ДФС та цього ж дня подав відповідну письмову заяву начальнику Львівської митниці ДФС, в якій повідомив, що він 05 вересня 2016 року в'їхав на митну територію України автомобілем марки «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 та у зв'язку з тим, що не зміг вчасно виїхати вказаним автомобілем з митної території України, просить розглянути питання щодо складення відносно нього протоколу про порушення митних правил. Однак на його заяву ніхто не відреагував, в подальшому він неодноразово перетинав державний кордон, виїжджав та повертався до України, проте жодних процесуальних претензій до нього від працівників митниць не було до 10 червня 2018року. 10 червня 2018 року він прибув автомобілем марки «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 в зону митного контролю ПП «Краківець» Львівської митниці ДФС у якості пасажира, який прямував в приватну поїздку з України до Республіки Польща. В ході митного контролю державним інспектором ВМО №4 м/п «Краковець» Львівської митниці ДФС ОСОБА_6 складено щодо нього протокол про порушення митних правил №3533/20900/18 за перевищення строку тимчасового ввезення автомобіля марки «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 та винесено 14 серпня 2018 року оскаржувану постанову про порушення митних правил за ч.3 ст.481 МК України. В оскаржуваній постанові відповідач покликається на звернення позивача від 04 жовтня 2017 року, проте вказані покликання не відповідають змісту поданої заяви та взаємосуперечать одне одному. Вважає, що відповідачу стало відомо про факт порушення митних правил ще 04 жовтня 2017 року, таким чином останнім днем притягнення до адміністративної відповідальності за порушення митних правил є 06 квітня 2018 року, тому на дату винесення оскаржуваної постанови закінчились строки притягнення його до адміністративної відповідальності. Просить врахувати, що є громадянином Румунії, не достатньо добре володіє українською мовою, йому не перекладено зміст протоколу та не було роз'яснено прав зрозумілою йому мовою, що фактично позбавило його права на справедливий суд.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2018 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах позивача -ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2018 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскільки протягом строку тимчасового ввезення автомобіля марки «BMW 320» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації - Румунія), в силу об'єктивних та суб'єктивних причин, автомобіль не був вивезений за межі митної території України, позивач приїхав 04 жовтня 2017 року до Львівської митниці та цього ж дня подав письмову заяву начальнику Львівської митниці ДФС. Даною заявою позивач повідомив Львівську митницю про те, що не зміг вчасно виїхати вказаним автомобілем з митної території України та просив розглянути питання про складання щодо нього протоколу про порушення митних правил. Проте, жодним чином працівники митниці не відреагували на вищезазначену заяву. Звертає увагу, що позивач неодноразово перетинав державний кордон, виїжджав та повертався до України, проте жодних процесуальних претензій до нього від працівників митниці не було до 10 червня 2018 року. Зазначає, що днем виявлення даного правопорушення слід вважати дату отримання Львівською митницею ДФС України заяви позивача від 04 жовтня 2017 року, а не 10 червня 2018 року - дата складання протоколу про порушення митних правил. Таким чином вважає, що складення протоколу про порушення митних правил №3533/20900/18 від 10 червня 2018 року та винесення постанови у справі про порушення митних правил №3533/20900/18 від 14 серпня 2018 року відбулося понад встановлений строк для притягнення до адміністративної відповідальності передбаченої ч.1 ст.467 Митного кодексу України. Тому при прийнятті оскаржуваної постанови від 14 серпня 2018 року відповідачем не було надано належну оцінку обставинам справи та вимогам ст. 527 Митного кодексу України стосовно наявності підстав для закриття провадження у справі.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що постановою в справі про порушення митних правил №3533/20900/18 від 14 серпня 2018 року, винесеною заступником начальника Львівської митниці ДФС - начальником управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ОСОБА_7, позивача ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.481 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.. Зі змісту вказаної вбачається, що 10 червня 2018 громадянин Румунії ОСОБА_3 біля 09:05 год. заїхав автомобілем марки «BMW 320» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації - Румунія), який прямував в напрямку з України до Республіка Польща, в зону митного контролю митного поста «Краковець» до Львівської митниці ДФС. В ході митного контролю за допомогою АСМО «Інспектор-2006» Львівської митниці та ЄАІС Держмитслужби України встановлено, що даний автомобіль ввезено на митну територію України 05 вересня 2016 року у митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» в зоні діяльності Львівської митниці ДФС. Станом на 10 червня 2018 року позивач транспортний засіб марки «BMW 320» реєстраційний номер НОМЕР_2 за межі митної території України не вивозив. Проте в термін до закінчення строку тимчасового ввезення, а саме до 05 вересня 2017 року, позивач до органів доходів і зборів не звертався, будь-яких підтверджуючих документів щодо аварій, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб позивач не надав. Таким чином, позивачем перевищено термін тимчасового ввезення транспортного засобу на митну територію України більше ніж на десять діб.

Зазначене правопорушення зафіксовано протоколом про порушення митних правил №3533/20900/18 від 10 червня 2018 року.

Вважаючи постанову протиправною та необґрунтованою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді даної справи встановлено факт перевищення позивачем строку, встановленого частиною 1 ст. 380 МК України, а заява позивача від 04 жовтня 2017 року до митного органу не є заявою про продовження строку тимчасового ввезення вказаного вище автомобіля з наведенням поважних причин, є його зверненням і лише констатацією самим позивачем факту не вивезення автомобіля у строки. Тому при виявленні 10 червня 2018 порушень митний орган зробив юридично правильний висновок про правомірність застосування до позивача штрафу в розмірі 17000 грн..

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання (ст.103 Митного кодексу України).

Згідно вимог ч.1 ст. 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до ч.2 ст.380 МК України, транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу, пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

Відповідно до ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст.458 Митного кодексу України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Частиною 3 статті 481 Митного кодексу України, встановлено, що перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на десять діб - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дії перевізника, в разі неможливості його прибуття до митного органу призначення передбачені частиною 1 статті 192 МК України, у відповідності до змісту якої останній зобов'язаний терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події (аварії або дії обставин непереборної сили), місце знаходження товарів і транспортного засобу.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вказані норми чітко визначають умови звільнення особи від відповідальності за перелічені порушення митних правил, якими є: аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем не вчинено жодних дій щодо вивезення даного транспортного засобу за межі митної території України, а також не надано доказів наявності факту аварії чи інших обставин непереборної сили у розумінні зазначених вимог митного законодавства.

Разом з тим, сам факт вчинення порушення передбаченого ч.3 ст.481 Митного кодексу України шляхом перевищення строку тимчасового ввезення на митну територію України автомобіля марки «BMW 320» VIN НОМЕР_1 реєстраційний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації - Румунія) більше ніж на десять діб позивачем не заперечується.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що сукупність вказаних обставин свідчить про правильність висновку суду першої інстанції щодо обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними покликання позивача щодо порушення шестимісячного строку, передбаченого ст.467 МК України для притягнення його до адміністративної відповідальності та зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Діяння (бездіяльність) позивача щодо не вивезення транспортного засобу, що перебуває під митним контролем, за межі території України, характеризуються тривалим невиконанням встановленого Митного кодексу України обов'язку. Вчиняючи такі діяння, позивач перебував у стані безперервного порушення закону, тому відповідне порушення не може вважатись таким, що носить разовий характер.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм Митного кодексу України викладений Верховним судом у постановах від 12 червня 2018 року у справі №462/7518/15-а (адміністративне провадження №К/9901/13915/18), від 24 квітня 2018 року у справа №331/2608/17(2а/331/114/2017) (адміністративне провадження №К/9901/7127/18).

За змістом ст. 491 Митного кодексу України підставами для порушення справи про порушення митних правил, зокрема є безпосереднє виявлення посадовими особами митного органу порушення митних правил.

Як встановлено з матеріалів справи, датою виявлення правопорушення, вчиненого позивачем, є дата складення протоколу про правопорушення митних правил, а саме 10 червня 2018 року, а тому саме з цієї починається відлік шестимісячного строку притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно відхилені як безпідставні покликання позивача на заяву позивача від 04 жовтня 2017 року до митного органу про порушення ним вимог ч.3 ст.481 МК України, оскільки дана заява є зверненням і лише констатацією самим позивачем факту не вивезення автомобіля у строки, проте не є заявою про продовження строку тимчасового ввезення вказаного вище автомобіля з наведенням поважних причин. Крім того, колегії суддів не надано аргументованих пояснень стосовно визначення місця звернення з відповідною заявою. Вказана заява адресована керівнику Львівської митниці ДФС ( а.с. 5), при цьому, вона не зареєстрована за юридичною адресою вказаної державної установи, натомість містить слабкий відбиток печатки з невизначеною назвою. Вказану заяву, на думку колегії суддів, не можна вважати належним доказом звернення, оскільки факт її подання повинен реалізувати факт висвітлення даного громадянина у ЄАІС Держмитслужби України, що було встановлено лише 10 червня 2018 року.

Отже, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що в діях позивача є ознаки правопорушення, передбаченого ч.3 ст.481 Митного кодексу України, оскільки при розгляді даної справи встановлено факт перевищення позивачем строку, встановленого частиною 1 ст. 380 МК України, а тому дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними і ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Таким чином, позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності, та дотримано процедуру складання та розгляду адміністративних матеріалів та накладено адміністративне стягнення в межах санкції статті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч. 4 ст.229, ст. ст. 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду міста Львова від 23 жовтня 2018 року у справі № 464/4914/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає. (стаття 272 КАС).

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 11.03.2019 року у зв'язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.