Справа № 2240/3047/18
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2240/3047/18

Головуючий у 1-й інстанції: Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач: Охрімчук І.Г.

12 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Охрімчук І.Г.

суддів: Капустинського М.М. Мацького Є.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Колісниченко Ю.В.,

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року (повний текст рішення складено 13 грудня 2018 року, м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення № від 04.06.2018.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що податкове повідомлення-рішення № від 04.06.2018 винесене на підставі фактичної перевірки, проведеної з порушенням вимог податкового законодавства. Вказала, що оприбуткування готівки здійснюється шляхом фіксації в пам'яті реєстратора розрахункових операцій та щоденним її відображенням в повній сумі в книзі обліку розрахункових операцій. Крім того, вказав на неналежне оформлення результатів фактичної перевірки. Звернув увагу на те, що додана відповідачем копія книги обліку розрахункових операцій не є ідентичною з книгою, яку веде фізична особа-підприємець ОСОБА_2. При цьому, представник контролюючого органу не скористався, визначеним приписами пунктів 85.4, 85.8 статті 85 Податкового кодексу України, правом отримати від платника податків належним чином завірені копії документів, що належать до предмета перевірки.

У свою чергу, відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що фактична перевірка позивача проведена на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, визначені чинним законодавством. Посилається на те, що під час перевірки встановлено необлік готівкових коштів на загальну суму 30157,00 грн, згідно звіту періодичного скороченого від 17.05.2018 за період з 22.05.2017 по 04.01.2018. Вказане свідчить про неоприбуткування коштів, чим порушено пункти 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637. Крім того, вказав, що позивач ознайомився з актом перевірки, підписав його без зауважень та отримав другий примірник. Додатково пояснили, що надану відповідачем копію книги обліку розрахункових операцій перевіряючий отримав шляхом її фотофіксації під час перевірки на особистий телефон, який на даний момент відсутній.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.09.2018 року відкрито провадження в даній справі та вирішено її розглянути за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) до Головного управління ДФС у Хмельницькій області (ву. Пилипчука, 17 м. Хмельницький 29000, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 04.06.2018.

Стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1507 (одна тисяча п'ятсот сім) грн 85 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Хмельницькій області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ДФС у Хмельницькій області звернулося з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив що, Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області правомірно прийнято податкове-повідомлення рішення № від 04.06.2018 року про застосування до позивача штрафних фінансових санкцій на загальну суму 150785,00 грн., оскільки ФОП ОСОБА_2 порушила касову дисципліну, що підтверджується долученими до матеріалів перевірки завіреними копіями листів з книги обліку розрахункових операцій позивача, а також відповідним записом зробленим перевіряючими 17.05.2018 року.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що посадовими особами Головного управління було надано книгу ОРО, в якій було зроблено записи перевіряючими, що підтверджується даними копії книги, але під час судового засідання виявилось, що у наданій позивачем книзі з невідомих причин, відсутні записи вчинені посадовими особами контролюючого органу під час проведення фактичної перевірки позивача, а саме: не оприбуткування (неповне оприбуткування) готівкових коштів на загальну суму 30157,00 грн., згідно звітного періодичного скороченого від 17.05.2018 року за період з 22.05.2017 по 04.01.2018 рр. Тому, приймаючи рішення суд першої інстанції неповністю з'ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до винесення помилкового рішення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Положеннями статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, Закону України "Про державне регулювання виробництва і торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", постанов Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 №854 "Про затвердження Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями", від 13.05.1996 №493 "Про Тимчасовий порядок видачі ліцензій на право імпорту, експорту спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", від 31.03.1999 №500 "Про впорядкування видачі суб'єктам підприємницької діяльності ліцензій на право оптової торгівлі спиртом етиловим, коньячним, плодовим і виноградним, алкогольними напоями та тютюновими виробами", від 27.12.2010 №1251 "Про затвердження Положення про виготовлення, збір, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів", від 30.10.2008 №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв", Положення про Головне управління ДФС у Хмельницькій області, затвердженого наказом Державної фіскальної служби України від 21.08.2014 №58, наказу Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України від 24.07.2002 №218 "Про затвердження правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами" та інших нормативно-правових актів, які регулюють виробництво, зберігання та обіг спирту етилового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів в Україні, а також наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області №1586 від 15.05.2018, направлень на перевірку від 15.05.2018 №1463 та №1464, головним державним ревізором-інспектором відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту Головного управління ДФС у Хмельницькій області Прошкіним В.М. та начальником управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів Головного управління ДФС у Хмельницькій

З відомостей, зазначених в направленнях на перевірку від 15.05.2018 №1463 та №1464 встановлено, що ОСОБА_2 вручено копію наказу від 15.05.2018 №1586 про проведення фактичної перевірки, а також пред'явлено службові посвідчення та зазначені направлення.

В результаті перевірки складено акт від 17.05.2018 №0101/22-01-40-01/НОМЕР_1, в якому зафіксовано встановлені під час перевірки порушення. Перевіркою встановлено, зокрема, факт не здійснення обліку готівкових коштів у сумі 30157,00 грн (у повній сумі їх фактичних надходжень) у книгу обліку розрахункових операцій № р/3 РРО ІКС М510, заводський №МТ80060205 ІКС ТЕХНО, фіскальний №. Тобто, встановлено не оприбуткування (неповне оприбуткування) готівкових коштів у загальній сумі 30157,00 грн згідно звіту періодичного скороченого від 17.05.2018 за період з 22.05.2017 по 04.01.2018, чим порушено пункти 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, що діяла на момент вчинення порушення.

На підставі висновків акту перевірки від 17.05.2018 №0101/22-01-40-01/НОМЕР_1, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 04.06.2018, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 150785,00 грн за порушення пунктів 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № від 04.06.2018, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України. За результатами розгляду скарги, рішенням Державної фіскальної служби України від 10.08.2018 №11963/Д/99-99-11-03-01-25, залишено без змін зазначене податкове повідомлення-рішення, а скаргу - без задоволення.

Позивач, вважаючи, що податковим повідомленням-рішенням № від 04.06.2018 порушено його права, звернувся з позовом до суду.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Способом здійснення податкового контролю є перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначає, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки.

Пункт 81.1 статті 81 ПК України визначив, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Слід зазначити, що при виконанні функцій, визначених законом, контролюючі органи наділені правом проведення перевірки за умови вручення платнику податків копії наказу та пред'явлення йому направлення на перевірку та службового посвідчення, а не інших документів, які вказують на підстави для проведення фактичної перевірки.

З відомостей встановлено, що в направленнях на перевірку від 15.05.2018 №1463 та №1464 ОСОБА_2 вручено копію наказу від 15.05.2018 №1586 про проведення фактичної перевірки і пред'явлено службові посвідчення та зазначені направлення.

Зазначене вказує на присутність позивача під час проведення перевірки. Тому, контролюючим органом проведено фактичну перевірку позивача з дотриманням вимог статей 80, 81 ПК України.

Колегія суддів, вважає правильним твердженням суду першої інстанції стосовно етапу допуску до перевірки, відповідно до якого платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Докази оскарження фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 наказу від 15.05.2018 №1586 про проведення фактичної перевірки в адміністративному чи судовому порядку суду не надані. Не здобуті такі докази і судом. Отже, наказ від 15.05.2018 №1586 про проведення фактичної перевірки є чинним.

Таким чином, оскільки позивач допустила посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, тому передбачене статтею 80 ПК України право контролюючого органу на проведення фактичної перевірки позивача на підставі наказу від 15.05.2018 №1586 є реалізованим.

Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У свою чергу, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні податкової перевірки.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №806/2127/16 (адміністративне провадження №К/9901/35465/18).

Виходячи з вище викладеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в даному випадку дослідженню належать виключно обставини, що слугували підставою для винесення оскарженого податкового повідомлення-рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає про таке.

Підставою для застосування до позивача за податковим повідомлення-рішенням відповідача № від 04.06.2018 штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 150785,00 грн слугували висновки, викладені в акті фактичної перевірки від 17.05.2018 №0101/22-01-40-01/НОМЕР_1 про порушення вимог пунктів 2.2, 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637. За висновками відповідача, порушення полягало в тому, що позивач не оприбуткував готівкові кошти у сумі 30157,00 грн (у повній сумі їх фактичних надходжень) згідно звіту періодичного скороченого від 17.05.2018 за період з 22.05.2017 по 04.01.2018.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320, чинне в період тривалості порушення, зафіксованого в акті фактичної перевірки від 17.05.2018 №0101/22-01-40-01/НОМЕР_1 (далі - Положення №637).

Відповідно до пункту 1.2 Положення №637 оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій; книга обліку розрахункових операцій - прошнурована і належним чином зареєстрована в органах державної податкової служби України книга, що містить щоденні звіти, які складаються на підставі відповідних розрахункових документів щодо руху готівкових коштів, товарів (послуг).

Згідно з пунктом 2.2 Положення №637 підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів.

Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку.

За змістом пункту 2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Пункт 1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" від 12.06.1995 №436/95 (далі - Указ №436/95) установив, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Враховуючи наведені норми матеріального права, слід зазначити, що у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням реєстратора розрахункових операцій або використанням розрахункової книги оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках реєстратора розрахункових операцій (даних розрахункової книги) та відображення на їх підставі готівки у книзі обліку розрахункових операцій шляхом заповнення всіх обов'язкових до заповнення граф. Невиконання будь-якої із цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність згідно з пунктом 1 Указу №436/95.

Під "оприбуткуванням готівки" в касі підприємства у разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО розуміється своєчасне (у день одержання готівкових коштів) здійснення обліку таких коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО, то не здійснення відповідних записів у книзі обліку розрахункових операцій згідно із Z-звітом у день одержання готівкових коштів у порядку, є неоприбуткуванням готівки в касі.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25.09.2018 по справі №820/1580/16 (адміністративне провадження №К/9901/26612/18).

Згідно з даними книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, позивачем здійснено записи згідно із Z-звітом у день одержання готівкових коштів.

При цьому, книга обліку розрахункових операцій позивача № р/3, оригінал якої оглянуто судом першої інстанції, а судом апеляційної інстації досліджено копії долучені до матеріалів справи, містить в собі інформацію про оприбуткування готівкових коштів у сумі 30157,00 грн за період з 22.05.2017 по 04.01.2018.

За наведених обставин, судова колегія погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно необґрунтованості доводів контролюючого органу щодо порушення позивачем пунктів 2.2, 2.6 Положення №637.

Стосовно не оприбуткування позивачем готівкових коштів у сумі 30157,00 грн за період з 22.05.2017 по 04.01.2018, внаслідок їх не відображення в книзі обліку розрахункових операцій, копія якої надана до відзиву, суд слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 85.4 статті 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Пункт 85.8 статті 85 ПК України встановив, що посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

З аналізу вказаних норм слідує, що податковим законодавством встановлено чіткі вимоги щодо документів, які можуть слугувати підставою для висновків контролюючого органу, порядку їх оформлення та надання до перевірки. Відповідачем вказані положення пунктів 85.4 та 85.8 статті 85 ПК України були залишені поза увагою.

Оцінка встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи в розрізі норм законодавства дає суду підстави критично оцінити акт перевірки від 17.05.2018 №0101/22-01-40-01/НОМЕР_1 в частині висновків про неоприбуткування готівкових коштів у сумі 30157,00 грн за період з 22.05.2017 по 04.01.2018, оскільки контролюючим органом було порушено приписи статті 85 ПК України щодо одержання матеріалів та документів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок, а також фактичного оприбуткування позивачем готівкових коштів.

Згідно з частиною 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги копію книги обліку розрахункових операцій, надану відповідачем, оскільки вона не відповідає зазначеним вище вимогам.

Крім того, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 04.06.2018.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб'єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов'язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

У той же час, зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі, передбачений пункту 4 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Пункт 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Враховуючи наведене, з огляду на те, що позовні вимоги викладені таким чином, що не дають змогу захистити правові інтереси позивача в повній мірі, судова колегія вважає, що для повного забезпечення захисту прав позивача необхідно було вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Хмельницькій області № від 04.06.2018.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейського суду з прав людини у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

У пункті 53 Рішення по справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03), Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом"; тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області позивачу не правомірно сформовано податкове повідомлення-рішення № від 04.06.2018.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, відповідачем не доведено, а позивачем спростовано правомірність прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення. Тому, суд першої інстанції правильно встановив наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не впливають на правильність прийнятого судового рішення. Рішення прийнято судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 березня 2019 року.

Головуючий Охрімчук І.Г.

Судді Капустинський М.М. Мацький Є.М.