Справа № 560/82/19
Суддя: Майстер П.М.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/82/19
РІШЕННЯ
іменем України

06 березня 2019 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Майстера П.М.

за участю:секретаря судового засідання Нетичай Ю.В. позивача ОСОБА_1 представника відповідача Недосип Ю.О. представника третьої особи Блідної В.М.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з 01 жовтня 2018 років.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 01.08.1987 року по 14.10.2004 року позивач проходив безперервну військову службу в Збройних Силах СРСР, а згодом України, в тому числі на офіцерських посадах.

На підставі наказу начальника Генерального Штабу Збройних Сил України Міністра Оборони України (по особовому складу) від 30.08.2004 року за № 575 його було звільнено у запас за підпунктом "в" пункту 67 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України (у зв`язку із скороченням штатів, а також у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України).

Згодом, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України (по стройовій частині) від 14.10.2004 року № 207 позивача було виключено із списків особового складу частин, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Хмельницького ОМВК.

Вказує, що після звільнення у запас позивач продовжує працювати.

06 квітня 2015 року позивачу виповнилося 45 років, і він набув права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 11 статті 1 Закону України № 1763-ІV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей» та п. «в» статі 12 Закону № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакціях Законів, які діяли на час його звільнення.

Зазначає, що в жовтні 2018 року позивач на адресу Хмельницького ОВК направив заяву для призначення йому пенсії за вислугу років.

Відповідно до листа за № 14-3328 від 05.10.2018 року Хмельницьким обласним військовим комісаріатом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надіслано подання про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Листом Головне управління Пенсійного фонду України від 29.10.2018 року за № 35481/03 відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугою років та повернуло документи у зв`язку із тим, що його вислуга років на день виключення зі списків особового складу військової частини становить 17 років 02 місяців 13 днів.

Позивач вважає відмову відповідача у призначенні йому пенсії за вислугою років протиправною.

Зважаючи на це, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою суду від 16.01.2019 року відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши до суду відзив на адміністративний позов, в якому вказав, що ознак протиправності у діях відповідача немає, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, надавши до суду пояснення, в якому зазначила, що у жовтні місяці 2018 року позивач звернувся із письмовою заявою від 24 вересня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій просив призначити йому пенсію за вислугу років.

05 жовтня 2018 року за вих. №14/3317 військкоматом було надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подання про призначення пенсії позивачу з наданими останнім документами для прийняття рішення щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши належним чином зібрані докази по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення спору по суті, приходить до висновків, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.08.1987 року по 14.10.2004 року проходив безперервну військову службу в Збройних Силах СРСР, в подальшому в Збройних Силах України, в тому числі на офіцерських посадах.

Наказом начальника Генерального Штабу Збройних Сил України Міністра Оборони України (по особовому складу) від 30.08.2004 року за № 575 відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 7 листопада 2001 року № 1053/2001, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за підпунктом "в" пункту 67 (у зв`язку зі скороченням штатів) зазначеного Положення у зв`язку з реформуванням ЗСУ.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України (по стройовій частині) від 14.10.2004 року № 207 позивача виключено із списків особового складу частини і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вислуга років ОСОБА_1 на день виключення зі списків особового складу військової частини складає 17 років 02 місяці 13 днів.

06 квітня 2015 року ОСОБА_1 виповнилося 45 років.

03.10.2018 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

05.10.2018 року Хмельницький обласний військовий комісаріат направив до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подання про призначення пенсії позивачу з наданими останнім документами для прийняття рішення щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом №35481/03 від 29.10.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повернуло пакет документів позивача про призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та повідомило, що позивач (06.04.1970 р.н.) звільнений з військової служби у запас за підпунктом "в" пункту 67 (у зв`язку зі скороченням штатів) з 14.10.2004 року. Вислуга років його на день виключення зі списків особового складу військової частини складає 17 років 02 місяці 13 днів. Враховуючи вищевикладене, підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» немає.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наведене нижче.

Закон України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" від 15.06.2004 року №1763-ІV встановлює правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.

Згідно з пунктом 11 статті 1 цього Закону (у редакції на час звільнення позивача) для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Статтею 3 Закону №1763 дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформування Збройних Сил України після 01 січня 2004 року.

Законом № 3591-IV (набрав чинності з 29 квітня 2006 року) внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ. Статтю 12 викладено в іншій редакції, зокрема доповнено пунктом "в".

Так, відповідно до пункту "в" зазначеної статті, чинній на час звільнення позивача зі служби, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей".

Пунктом 11 статті 1 Закону №1763-ІV (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 08 липня 2011 року N 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року) передбачено, що для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Вирішуючи питання про застосування зазначених норм закону у часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у ЗСУ, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні. Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Також у Рішенні Конституційного Суду України N 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи із положень пункту 11 статті 1 Закону № 1763-ІV та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року у справі №539/3872/14-а.

Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України при досягненні ними в майбутньому 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено пунктом 11 статті 1 Закону № 1763-ІV, чинного на момент звільнення ОСОБА_1 , то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 6 лютого 2012 року у справі № 21-322а11, від 01.07.2014 року у справі № 21-244а14, від 10.02.2015 року у справі № 21-630а14.

Станом на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років, а саме 17 років 02 місяці 13 днів, сформувало підстави для призначення пенсії позивачу.

Отже, суд вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області позивачу - ОСОБА_1 протиправно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

За таких обставин пенсія позивачу має бути призначена з 01 жовтня 2018 року, тобто з дати звернення позивача із відповідною заявою до відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з 01 жовтня 2018 років, підлягають задоволенню.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення.

Частиною 1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 768,40 грн. Відтак, у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь ОСОБА_1 необхідно присудити 768,40 грн. судового збору.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задоволити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо призначення пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугу років з 01 жовтня 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області судові витрати в сумі 768,40грн (сімсот шістдесят вісім грн 40 коп) за рахунок бюджетних асигнувань.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 12 березня 2019 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, м.Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)
Третя особа: Хмельницький обласний військовий комісаріат (вул. Героїв Майдану, 64, м.Хмельницький, Хмельницька область, 29027 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя П.М. Майстер