Справа № 317/3075/18(2-а/317/6/2019)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2019 року м. Дніпросправа № 317/3075/18
провадження №2-а/317/6/2019

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 січня 2019 року (суддя Громова І.Б.) по справі №317/3075/18 (провадження №2-а/317/6/2019) за позовом ОСОБА_1 до т.в.о. начальника відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у м.Запоріжжі ДПП старшого лейтенанта поліції Григоренка Олексія Вікторовича, третя особа: Департамент патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у м.Запоріжжі про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії АР №651592 від 04 вересня 2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.6 ст.121 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що оскаржувану постанову прийнято без наявності відповідних доказів вчинення адміністративного правопорушення саме позивачем.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 03 січня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. Рішення суду мотивовано обґрунтованістю оскарженого рішення відповідача з огляду на доведеність факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП. Такі висновки суд обґрунтував тим, що відповідачем надано належні та допустимі докази, які свідчать про те, що позивач керував транспортним засобом із номерним знаком, який не належить цьому транспортному засобу, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності. За позицією скаржника надані суду докази щодо скоєння адміністративного правопорушення, не можливо визнати належними та допустимими, оскільки по-перше: в оскаржуваній постанові відсутня інформація про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення; по-друге: із надано відеозапису неможливо встановити особу, яка керувала транспортним засобом. Крім цього, скаржник вказує на те, що відповідачем було порушено порядок та строки подання доказів суду, у зв'язку з чим такі докази не

можуть бути прийняті судом до уваги.

У судове засідання сторони, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явилися.

Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Вказане клопотання не задоволено судом апеляційної інстанції з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Наведені представником позивача причини неявки не можуть бути визнані судом поважними, оскільки надання пріоритетності тим чи іншим засіданням, участь у цих засіданнях, є правом сторони (її представника), але таке право, зокрема, не повинно перешкоджати розгляду справи судом у встановлені законом строки.

Таким чином, справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 04.09.2018 р. т.в.о. начальника відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в м. Запоріжжя Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом Григоренко Олексієм Вікторовичем винесено постанову серії АР №651592 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1, відповідно до якої останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. 00 коп.

Згідно вказаної постанови 23 липня 2018 року, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Volkswagen Passat з номерним знаком НОМЕР_1, який не належить цьому транспортному засобу. Дійсний номерний знак НОМЕР_3, чим порушив вимоги пп.2.9 (в) Правил дорожнього руху України.

Правомірність постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.9 Правил дорожнього руху «водієві забороняється» керувати транспортним засобом, не зареєстрованим у Державтоінспекції, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов'язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною 6 статті 121 КУпАП встановлено відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Таким чином, керування транспортним засобом, який не належить цьому засобу, створює склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.6 ст.121 КУпАП.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які підтверджені належними та допустимими доказами та які фактично не заперечуються позивачем свідчать про те, що на вказаному транспортному засобі було виявлено та зафіксовано номерний знак НОМЕР_1, що належить іншому транспортному засобу - "Субару Легаси", 2007 року випуску, власником якого є ОСОБА_3, який проживає за адресою АДРЕСА_1.

Згідно відповіді Регіонального Сервісного центру в Запорізькій області МВС України номерний знак НОМЕР_2 не знищувався.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що номерний знак НОМЕР_2 не належить транспортному засобу Volkswagen Passat. Вказаний транспортний засіб має номерний знак НОМЕР_3 (на синьому фоні).

Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з номерними знаками, що не належать цьому транспортному засобу, було встановлено та зафіксовано проведеним службовим розслідуванням. При цьому ОСОБА_1, надаючи пояснення в межах службового розслідування, не заперечував керування ним автомобілем з номерним знаком НОМЕР_1. (а.с.84).

Крім цього, факт керування транспортним засобом саме позивачем підтверджується і відеозаписом, який зроблено камерою спостереження, яку встановлено на АЗС.

З вказаного відеозапису вбачається, що за кермом автомобіля, який заїхав на АЗС знаходився саме ОСОБА_1 Саме ця особа вийшла з водійської двері автомобіля Volkswagen Passat з номерним знаком НОМЕР_1 та стала виконувати дії, щодо заправки автомобіля, потім ОСОБА_1 розраховувався з касиром за проведену заправку, повернувся до автомобіля та кермує автомобілем на виїзді з АЗС, одразу за автомобілем Volkswagen Passat з номерним знаком НОМЕР_1 на заправочне місце заїждзає інший автомобіль.

Враховуючи аргументи представника позивача, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що цей запис проводився не в автоматичному режимі фіксування порушень ПДР, а тому вимога позивача про застосування до вказаного доказу правил оформлення, як до записів з бодікамер та камер автоматичного фіксування, а саме з обов'язковим визначенням технічного засобу фіксування, класифікації його та зазначенням інших технічних характеристик є безпідставною.

Крім цього, суд першої правильно звернув увагу на те, що вказаний відеозапис є не єдиним доказом керування транспортним засобом позивачем, у зв'язку з чим підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами. При цьому, як зазначено вище, керування цим транспортним засобом не заперечувалося і позивачем, під час проведення відносно нього службового розслідування.

Таким чином, встановивши зазначені обставини справи, які підтверджуються наданими доказами в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.

Вказані висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються. Аргументи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, які надані суду під час розгляду справи та яким, за позицією суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції надано належну оцінку.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 03 січня 2019 року по справі №317/3075/18 (провадження №2-а/317/6/2019) - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 12.03.2019р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк