Справа № 473/660/19
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 473/660/19
Головуючий в 1 інстанції: Лузан Л.В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника громадянина Народної Республіки ОСОБА_5 Самолюка В.В. на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2019 року по справі за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки ОСОБА_5 про продовження строку затримання,-

В С Т А Н О В И В:

11 лютого 2019 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (надалі - позивач, ДМС) звернулось до суду з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки ОСОБА_5 (надалі - відповідач), в якому просило продовжити строк затримання відповідача на 6 місяців з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України та допустити негайне виконання рішення.

В обґрунтування позову було зазначено, що існують умови, які перешкоджають примусовому видворенню відповідача, а саме - неможливість підтвердити факт належності відповідача до громадянства Народної Республіки Бангладеш, а тому останній не може бути документований сертифікатом на повернення в країну походження.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13.02.2019 року в позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 14.08.2018 року по справі №755/12163/18 задоволено позовні вимоги щодо примусового видворення за межі України громадянина Народної Республіки ОСОБА_5 та затримано його з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України (а.с.2).

Обґрунтування позову, з яким погодився і суд першої інстанції, полягає в тому, що оскільки позивачем не отримано інформацію, що громадянської належності відповідача, а відповідно не має можливості документувати його сертифікатом на повернення в країну походження, то можливо продовжити строк затримання відповідача ще на 6 місяців.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше як вісімнадцять місяців.

Згідно ч.11 ст.289 КАС України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо забезпечити примусове видворення, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Розділом VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх Справ №353/271/150 від 23.04.2012 року (надалі-Інструкція), визначено порядок дій з ідентифікації та документування іноземців.

Так, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.

Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

В обґрунтування позову ДМС надало суду лист Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №8101.8.3-272/81.1-19 від 09.01.2019 року, згідно з яким відповідачу запропоновано заповнити анкету з метою ідентифікації та документування сертифікатом на повернення до Народної Республіки Бангладеш (а.с.12).

Колегія суддів вважає, що такий лист не є належним підтвердженням існування визначених законом підстав для продовження судом терміну затримання відповідача, оскільки, по-перше, такий лист не є підтвердженням вчинення ДСМ дій, які визначені Інструкцією, з метою ідентифікації та документування іноземців, а по-друге - цей лист було направлено після спливу майже 5 місяців після прийняття рішення про затримання відповідача.

Будь-яких інших належних доказів своєчасного вжиття позивачем визначених Інструкцією дій щодо ідентифікації та документування іноземця суду не надано.

Доводи позивача про відсутність співпраці з боку відповідача під час його ідентифікації шляхом відмови заповнювати анкету для ідентифікації особи, суд апеляційної інстанції вважає непідтвердженими, оскільки в матеріалах справи відсутні докази відмови відповідача співпрацювати під час процедури ідентифікації.

При розгляді справи №755/12163/18 Дніпровським районним судом м.Києва було встановлено ім'я та прізвище відповідача, місце народження, а також його дату народження. Сторонами ці факти не заперечувались. Вказані дані також містяться в довідці про особу від 11.08.2018 року №154 яку надано ГУ ДМС в місті Києві (а.с.11).

Колегія суддів зазначає, що ця інформація є достатньою для направлення запитів щодо відповідача до компетентних органів країни походження, проте позивачем дана інформація не використовувалась.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» (заява №22414/93) будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п.1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим. Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про продовження строку затримання громадянина Народної Республіки ОСОБА_5 в зв'язку із недоведеністю обставин неможливості ідентифікувати особу іноземця, з якими позивач пов'язує необхідність його утримання в ПТПІ.

Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, в зв'язку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника громадянина Народної Республіки ОСОБА_5 Самолюка В.В. - задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 лютого 2019 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати його прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.