Справа № 819/1318/17
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/284/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Хобор Р.Б.;

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року в справі № 819/1318/17 (головуючий суддя - Осташ А.В., судді - Дерех Н.В., Баранюк А. З., м. Тернопіль, повне судове рішення складено 14 грудня 2017 року) за позовом ОСОБА_1 до директора ТНВК ШЕЛ №9 Рибак Г.В., вчителя ТНВК ШЕЛ №9 ОСОБА_3, Тернопільського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - економічний ліцей № 9" ім. Іванни Блажевич, Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації, Міністерства освіти і науки України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

07 серпня 2017 року Тернопільським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до директора ТНВК ШЕЛ №9 Рибак Г.В., вчителя ТНВК ШЕЛ №9 ОСОБА_3, Тернопільського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - економічний ліцей № 9" ім. Іванни Блажевич, Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації, Міністерства освіти і науки України, в якій висловлено прохання визнати бездіяльність Міністерства освіти і науки України щодо нездійснення належного контролю за виконанням Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9» ім. Іванни Блажкевич положень Конституції України та законів України з питань освіти протиправною; зобов'язати Міністерство освіти і науки України забезпечити виконання Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9» ім. Іванни Блажкевич положень Конституції України та законів України з питань освіти; визнати бездіяльність Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації щодо нездійснення належного контролю за виконанням Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9» ім. Іванни Блажкевич положень Конституції України та законів України з питань освіти протиправною; зобовязати Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації забезпечити виконання Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9» ім. Іванни Блажкевич положень Конституції України та законів України з питань освіти; визнати бездіяльність Управління освіти і науки Тернопільської міської ради щодо нездійснення належного контролю за виконанням Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9» ім.Іванни Блажкевич положень Конституції України та законів України з питань освіти протиправною; зобовязати Управління освіти і науки Тернопільської міської ради забезпечити виконання Тернопільським навчально-виховним комплексом «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9» ім. Іванни Блажкевич положень Конституції України та законів України з питань освіти; визнати дії вчителя Тернопільського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9» ім. Іванни Блажкевич ОСОБА_3 щодо перешкоджання спілкуванню позивача та його сина ОСОБА_4 протиправними та зобов'язати не перешкоджати такому; визнати дії директора Тернопільського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9» ім. Іванни Блажкевич Рибака Г.В. щодо накладення резолюції на заяві ОСОБА_5 від 31.03.2016 протиправними та зобов'язати його забезпечити виконання педагогічними працівниками Тернопільського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9» ім. Іванни Блажкевич положень Конституції України та законів України з питань освіти; стягнути з Тернопільського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9» ім. Іванни Блажкевич на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що дії відповідачів призвели до порушення прав позивача ОСОБА_1 та його сина, оскільки працівники Тернопільського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів економічний ліцей №9» ім. Іванни Блажкевич перешкоджають у спілкуванні позивача з його сином, що є порушенням ст.51 Конституції України, ст.56 Закону України «Про освіту».

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - ОСОБА_1, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права. Вказано, що незаконні дії призвели до порушення охоронюваних ст. 153 Сімейного кодексу України прав позивача та його сина на безперешкодне спілкування.

Позивач, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити в повному обсязі.

Інші особи, у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню із подальшим закриттям провадження в справі.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.01.2014 «Про затвердження висновку щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, що проживає окремо» затверджено висновок про участь батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4

У висновку органу опіки і піклування про участь батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_4 встановлено побачення батькові з малолітнім сином в такі дні: І-ІІІ субота місяця з 9:00 год. до 13:00 год.; ІІ-ІV неділя місяця з 9:00 год. до 13:00 год. та зазначено, що побачення мають відбуватись в присутності матері дитини та зобов'язано ОСОБА_1 не порушувати графік побачень (аркуш справи 70).

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 10.05.2017р. № 313 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 29.01.2014р. № 69 «Про затвердження висновку щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, що проживає окремо» внесено зміни до п. 1 висновку органу опіки та піклування про участь батька ОСОБА_1 у вихованні дитини і встановлено побачення батькові ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 в такі дні: щопонеділка з 15:00 год. до 17.00 год. Побачення повинні відбуватися в присутності матері в місцях розважального характеру призначених для повноцінного відпочинку дітей (парк, кінотеатр, ляльковий театр, ТРЦ «Подоляни» та інше).

Позивач 28.03.2016 звернувся із зверненням до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, в якому просив надати інформацію про місце навчання його сина.

Управління освіти і науки Тернопільської міської ради від 05.04.2016 №656/03 повідомило позивача про місце навчання його сина.

Встановлено, що 15.12.2016 позивач звернувся із заявою до Управління освіти і науки Тернопільської міської ради про те, що вчитель ОСОБА_3 не дала йому зустрітися із сином.

Управління освіти і науки Тернопільської міської ради листом від 22.12.2016 №2898/03 повідомила позивача, що ОСОБА_3 в своїх діях керувалась рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.01.2014 №69 «Про затвердження висновку щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, що проживає окремо» (аркуш справи 27).

Також, Управління освіти і науки Тернопільської міської ради листом від 20.01.2017 №98/03 повідомило позивача про те, що ОСОБА_5 31.03.2016 звернулась із заявою на ім'я директора ТНВК ШЕЛ №9 ім. Іванни Блажкевич Рибака Г.В. із проханням про сприяння у дотриманні графіку побачень батька з сином згідно висновку органу опіки і піклування та надала копію рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.01.2014 №69 (аркуш справи 25, 28).

Розглядаючи та вирішуючи справу по суті заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спір у даній справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає, що до таких суд прийшов з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017.

Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція КАС України, який визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

У відповідності до п.10 ч.1 Перехідних положень КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України та КАС України (ст. 6 КАС у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду та ст.5 КАС у редакції, чинній на момент вирішення справи) в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно п.1 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом другим частини першої статті 4 КАС України визначено поняття публічно-правового спору - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» (див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Таким чином, на вирішення адміністративного суду може бути переданий спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Так, за правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У справі, яка розглядається, спірні правовідносини виникли у зв'язку із реалізацією позивачем ОСОБА_1 прав, що передбачені Сімейним кодексом України, зокрема щодо способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, тобто виникли приватноправові відносини, які повинні розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України підстави для скасування рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позовної заяви без розгляду у відповідній частині судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.229, 238, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року в справі № 819/1318/17 - скасувати.

Провадження в справі № 819/1318/17 за позовом ОСОБА_1 до директора ТНВК ШЕЛ №9 Рибак Г.В., вчителя ТНВК ШЕЛ №9 ОСОБА_3, Тернопільського навчально-виховного комплексу "Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - економічний ліцей № 9" ім. Іванни Блажевич, Управління освіти і науки Тернопільської міської ради, Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації, Міністерства освіти і науки України про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.