Справа № 2340/4257/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/4257/18 Суддя першої інстанції: В.П. Тимошенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України про визнання порушень правових норм статті 124 Конституції України та зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - Відповідач, Виконавча дирекція ФСС) про:

- визнання неправомірними грубих, неприпустимих порушень правових норм ст. 124 Конституції України при направленні ОСОБА_2 брехні від 09.10.2018 року, та, як наслідок дій, самої брехні незаконною і зобов'язання Виконавчої дирекції ФСС особисто розглянути приписи листа від 24.07.2018 року за участі ОСОБА_2;

- стягнення з Виконавчої дирекції ФСС 100 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди за брехню, яка порушує право ОСОБА_2 на повагу до людської гідності.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06.12.2018 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем у межах встановлених Законом України «Про звернення громадян» строків надано Позивачу відповідь на його звернення із зазначенням того, що повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання не розглядаються, якщо перше вже вирішено по суті. Відтак, на думку суду, доказів порушення прав Позивача останнім не надано, у зв'язку з чим підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове про визнання позовних вимог. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було досліджено змісту заяви Позивача від 07.09.2018 року, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.06.2018 року, а також звернення ОСОБА_2 на урядову «гарячу лінію». Стверджує на безпідставність посилання суду на положення ст. ст. 1, 3, 5, 7, 15, 19 Закону України «Про звернення громадян», чим, з урахуванням всіх обставин справи, допустив порушення права на судовий захист.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу Виконавча дирекція ФСС просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що апеляційна скарга не містить доводів, які б вказували на порушення законодавства при постановленні оскаржуваного рішення суду. Наголошує на правильності висновків суду про те, що відповідь на заяву Позивача від 07.09.2018 року була надана останньому в установлені Законом України «Про звернення громадян» строки з урахуванням положень статті 8 цього ж Закону щодо порядку розгляду тотожних звернень. Крім того, звертає увагу на обґрунтованості позиції суду про відсутність доказів, які б підтверджували порушення прав Позивача.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2019 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до Віце-прем'єр-міністра України ОСОБА_3 із заявою від 12.04.2017 року про допомогу через невиконання Україною рішення Європейського суду з прав людини у справі №37246/04 «Гуріненко проти України» (а.с. 51-54).

Крім того 09.06.2017 року ОСОБА_2 звернувся через Урядову гарячу лінію до Міністерства соціальної політики України з проханням розглянути особисте звернення та надати відповідь на адресу проживання по суті викладеного у ньому питання, зазначивши, що звернення від 12.04.2017 року направлено на виконання до Міністерства соціальної політики України, яке, попри направлення на адресу Позивача листа від 17.05.2017 року №173/0/87-17/271, не забезпечило його розгляд по суті (а.с. 55). Дане звернення було направлено на адресу Міністерства соціальної політики України листом від 14.04.2017 року №41-Г-009260/23П та отримано останнім 18.04.2017 року №Г-8840/0/4-17 (а.с. 56).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.06.2018 року у справі №823/1145/17 задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Міністерства соціальної політики України та визнано протиправною бездіяльність Мінсоцполітики України щодо розгляду звернення ОСОБА_2 від 12 квітня та 09 червня 2017 року, а також зобов'язано останнє розглянути звернення ОСОБА_2 від 12 квітня та 09 червня 2017 року (а.с. 57-60).

На виконання даного рішення суду Міністерство соціальної політики України направило на адресу Виконавчої дирекції ФСС лист від 24.07.2018 року №932/г/51-18/217, яким повторно направлено звернення ОСОБА_2 від 12.04.2017 року та від 09.06.2017 року для забезпечення розгляду (а.с. 49-50).

Листом від 28.08.2018 року №11-14/Г-1157з-1528 Відповідачем було направлено відповідь за наслідками розгляду звернень останнього від 12.04.2017 року та від 09.06.2017 року (а.с. 61-66).

Разом з тим, на адресу Виконавчої дирекції ФСС ОСОБА_2 було направлено заяву від 07.09.2018 року, в якій останній просив:

«1. Принять назад свою дурню от 28.08.18г.

2. Направить мне грамотный, полный, объективный ответ согласно решения Кировоградского окружного административного суда на основании фактических документов, изученных лично Вами обязательно з моим участием, на месте в городе Черкассы.» (а.с. 47).

За наслідками розгляду даної заяви Відповідачем направлено на адресу Позивача лист від 09.10.2018 року №11-14/Г-1324з-1704, в якому повідомлено, що листом Виконавчої дирекції ФСС від 28.08.2018 року №11-14/Г-1157з-1528 у межах компетенції було надано вичерпну відповідь на звернення ОСОБА_2 від 09.06.2017 року та від 12.04.2018 року (а.с. 48). При цьому в указаному листі з посиланням на ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» зазначено, що не розглядають повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті. Поряд з іншим, повідомлено, що Виконавча дирекція ФСС не була стороною у справі №823/1145/17, а відтак не зобов'язана виконувати рішення суду від 15.06.2018 року.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 9, 19, 40, 124 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 5, 7, 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріалами справи не підтверджується порушення прав Позивача з огляду на те, що у межах встановлених законодавством строків останнього було повідомлено про відсутність підстав для розгляду звернення з одного й того ж питання, на яке вже було надано відповідь.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про звернення громадян» (далі - Закон) регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заявою (клопотанням) у розумінні вказаної статті Закону є звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Зі змісту ст. 5 Закону випливає, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об'єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути усним чи письмовим.

Відповідно до ст. 7 Закону звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. При цьому, ч. 4 ст. 7 Закону містить застереження про заборону направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

У даному випадку, як було встановлено раніше, розгляд звернень ОСОБА_2 від 12.04.2017 року та від 09.06.2017 року був здійснений Виконавчою дирекцією ФСС у зв'язку з перенаправленням на їх на адресу Відповідача Міністерством соціальної політики України. Відтак, у межах спірних правовідносин не вбачається порушень вимог ст. 7 Закону щодо заборони направлення звернення громадянина органу чи особі, рішення чи дії яких оскаржуються.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 8 Закону не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Як було встановлено раніше, у листі від 09.10.2018 року №11-14/Г-1324з-1704 Виконавчою дирекцією ФСС на звернення ОСОБА_2 від 07.09.2018 року було повідомлено, що звернення останнього від 12.04.2017 року та від 09.06.2017 року були розглянуті, у зв'язку з чим, підстави для їх повторного розгляду відсутні. При цьому, як було вірно зазначено судом першої інстанції, листом від 28.08.2018 року №11-14/Г-1157з-1528 Відповідачем було направлено відповідь за наслідками розгляду звернень Позивача від 12.04.2017 року та від 09.06.2017 року (а.с. 61-66).

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, що предметом оскарження у межах даної адміністративної справи ОСОБА_2 було визначено зміст листа Виконавчої дирекції ФСС, від 09.10.2018 року №11-14/Г-1324з-1704, в якому, на переконання судової колегії, містилася обґрунтована відповідь на звернення Позивача від 07.09.2018 року з урахуванням вимог ст. 8 Закону, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав стверджувати про протиправну бездіяльність Відповідача щодо незабезпечення розгляду листа Міністерства соціальної політики України від 24.07.2018 року, оскільки у межами даного спору не охоплюється вирішення питання щодо правомірності наданої у листі від 28.08.2018 року №11-14/Г-1157з-1528 відповіді.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та вірно визначено предмет спірних правовідносин, у зв'язку з чим посилання останнього на необґрунтованість позовних вимог є правомірними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Крім того, наведене дає підстави для висновку про необхідність відмови у задоволенні похідних позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 12» березня 2019 року.