Справа № 137/1408/18
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 137/1408/18

Головуючий у 1-й інстанції:Желіховський В.М.

Суддя-доповідач: Мацький Є.М.

12 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Охрімчук І.Г. Капустинського М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 08 січня 2019 року (рішення прийнято у смт Літин Вінницької області, повний текст рішення складено 08.01.2019, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Начальника сектору реагування патрульної поліції Літинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Лугового Дмитра Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Начальника сектору реагування патрульної поліції Літинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Лугового Дмитра Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі НК № 923824 від 28.08.2018, яка складена за порушення ч.2 ст.122, ч.5 ст. 121 КУпАП.

2. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає зазначену постанову незаконною, з тих підстав, що вина позивачем не визнавалась, протокол про адміністративне правопорушення не складався, звинувачення зазначені в постанові винесені з процесуальними порушеннями і не відповідають дійсності, оскільки після зупинки він вийшов з автомобіля, відстібнув ремінь безпеки, аварійну сигналізацію не включав, оскільки поставив автомобіль на обочині від проїзної частини за 2-метри. У зв'язку з наведеним вважає постанову протиправною та просить її скасувати.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

3. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 08 січня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

4. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що інспектор патрульної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення та складанні оскаржуваної постанови діяв відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, про що свідчить відеозапис з службового реєстратора, з якого вбачається, що о 10:02 год. на місці зупинки у транспортному засобі позивача не увімкнена аварійна світлова сигналізація.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

5. Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не враховано його пояснення та той факт, що відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували встановлення обставин при прийнятті спірної постанови та накладенні на позивача штрафу в розмірі 425,00 грн. Також зазначив про невстановлення судом тих обставин, що винесена відповідачем постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, що суперечить вимогам до постанови, які передбачені ст. 283 КУпАП.

6. Крім того, вказав, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з нього судовий збір на користь держави в розмірі 768 грн 40 коп., оскільки за нормами КУпАП особа, яка оскаржує постанову про адміністративне правопорушення, звільняється від такого збору.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

7. Судом встановлено, що о 09:55 год. 28.08.2018 позивач, керуючи автомобілем Daimler-chrysler 313, д.н.з. НОМЕР_1 в с. Кулига Літинського району Вінницької області, не був пристебнутий ременем безпеки, а також після зупинки працівниками поліцій не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, у зв'язку з чим порушив п. 2.3. "в" та п. 9.9 Правил дорожнього руху і вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 та ч. 5 ст. 121 КУпАП, за що відповідачем на нього складена постанова про накладення адміністративного стягнення НК № 923824 від 28.08.2018.

8. Позивач, не погодився з даною постановою та звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

ІІІ. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

9. Позивач зазначив, що відповідач порушив ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» і неправомірно відносно нього застосував поліцейський захід (лише для перевірки документів, інших підстав для зупинення автомобіля в нього не було), оскільки правил дорожнього руху він не порушував, ознак, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу не було, при зупинці автомобіля навмисно пояснив вигадану підставу для зупинки, перевірки та огляду мого транспортного засобу, що порушує його права та законні інтереси.

10. Відповідач вказав, що обставини правопорушення підтверджуються наявним відеозаписом, зробленим нагрудним реєстратором, вважає, що постанова патрульної поліції про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є законною і обґрунтованою.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

11. Конституція України.

12. Кодекс України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП).

13. Закон України "Про Національну поліцію".

14. Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853.

15. Пункт 2.3. "в" Правил дорожнього руху України передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

16. Згідно з ч.5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

17. У п. 9.9 «б» ПДР України закріплено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

18. Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил зупинок транспортних засобів загального користування, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

19. Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

20. Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

21. Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

22. Разом з цим, згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

23. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

24. Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

25. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

26. Згідно з п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

27. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

28. Крім того, даною постановою зазначено, що судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

29. Між тим, на думку колегії суддів, жодним доказом наявність адміністративних правопорушень в діях позивача встановлена не була.

30. Дійсно, за змістом ч.5 ст.258 КУпАП, відповідач не був зобов'язаний складати протокол у справі про адміністративне правопорушення.

31. Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення.

32. У цьому ж протоколі позивач мав би змогу надати свої пояснення і це було б належним чином зафіксовано.

33. У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

34. Суд зазначав у наведеному рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

35. Вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).

36. Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні.

37. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

38. Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов'язковою і має передувати такому розгляду справи.

39. Крім того, Суд вказує, що словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

40. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

41. За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з'ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз'яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.

42. Якщо особа заявляє обґрунтовані клопотання про ознайомлення зі справою, про допуск захисника, про приєднання доказів тощо, то ці клопотання мають бути розглянуті, а права особи, яка притягується до відповідальності, забезпечені.

43. Лише після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

44. Це пов'язано з тим, що силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

45. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

46. Негайний розгляд справи без складання адміністративного протоколу чи документування у інший спосіб того, що розгляд справи відбувся з дотриманням прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності також ставить під сумнів правомірність винесеної постанови, що є самостійною підставою для визнання її протиправною та скасування.

47. Отже, з наведеного вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

48. При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

49. Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

50. Судом апеляційної інстанції встановлено, що будь-яких матеріалів адміністративної справи до моменту початку розгляду справи про адміністративне правопорушення складено не було.

51. Колегія суддів вже зазначала, що працівник поліції не був зобов'язаний складати протокол про адміністративне правопорушення, однак він мав право це зробити.

52. Так само відповідач мав можливість зібрати інші докази вчинення правопорушення (відібрати пояснення у правопорушника, свідків, скласти рапорти або інші документи.

53. Усне твердження працівника поліції про виявлення правопорушення, озвучене правопорушнику, не може бути належним доказом.

54. Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії.

55. Таким матеріальним носієм міг бути протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються, або ж рапорт, пояснення чи пояснення. До цього матеріального носія міг бути і доданий диск з відеозаписом.

56. Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

57. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

58. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

59. До суду першої інстанції відповідачем подано диск з відеозаписом подій, що відбувалися під час притягнення до відповідальності позивача.

60. Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що інспектор патрульної поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення та складанні оскаржуваної постанови діяв відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, про що свідчить відеозапис з службового реєстратора, з якого вбачається, що о 10:02 год. на місці зупинки у транспортному засобі позивача не увімкнена аварійна світлова сигналізація.

61. Натомість, колегія суддів не може вважати зазначений диск належним та допустимим доказом вини позивача, оскільки він був виготовлений після розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому не враховувався і не міг бути врахований відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

62. На відеозаписі не зафіксовано порушення позивачем п. 2.3. "в", п.9.9. "б" ПДР, оскільки на ньому можна спостерігати розмову водія з інспектором поліції, починаючи з 09 год. 57 хв. 28.08.2018, тоді як згідно з оскаржуваною постановою порушення вчинено о 9 год. 55 хв.

63. Так відповідно до вимог пункту 9 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року № 1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за № 1408/27853, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

64. Обов'язок дотримуватися названих вимог відповідач має і у випадках, коли складення протоколу не передбачається КУпАП.

65. Досліджений судом відеозапис свідчить, що зазначених вимог працівником поліції не було дотримано, а натомість ним в безапеляційному порядку складена спірна постанова.

66. Так само названою інструкцією чітко передбачено таку стадію розгляду справи, як фіксацію правопорушення та формування доказової бази (розділ ІІІ документування адміністративних правопорушень). При цьому пунктом 1 цього розділу визначено, що обов'язок отримання пояснення від осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків здійснюють уповноважені на те посадові особи органів поліції.

67. Наведене ще раз підтверджує порушення поліцейським процедури притягнення позивача до відповідальності.

68. Окрім того, судом першої інстанції не встанволено, що оскаржувана постанова складена інспектором всупереч положень статті 283 КУпАП.

69. Відповідно до частини другої та третьої статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

70. Як вбачається з оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, остання містить інформацію про "відео".

71. Однак, в порушення частини 3 статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.

72. З цього приводу колегія суддів зазначає, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

73. У разі відсутності в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень.

74. Отже, судом першої інстанції не встановлено наявність та не витребувано інших доказів у підтвердження вини позивача у вчиненні вказаних в оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень.

75. Даний висновок, викладений також у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 428/2769/17.

76. З огляду на викладене, недотримання прав позивача та не з'ясування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення обставин його скоєння, недоведеність факту скоєння правопорушення, дають підстави для визнання спірної постанови протиправною та закриття провадження у справі.

77. Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

78. Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

79. Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами позивача, що факт порушення ним п. 2.3. "в", п. 9.9 "б" ПДР України не знайшов свого підтвердження.

80. Отже, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

81. Крім того, стягуючи з позивача судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп., судом першої інстанції не було враховано наступне.

82. Згідно частини четвертої статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

83. Однак, Законом України «Про судовий збір» №3674-VI, який набрав чинності 01 листопада 2011 року, такі особи не віднесені до кола суб'єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання адміністративного позову, а позови з таким предметом не належать до випадків, за подання яких судовий збір не справляється.

84. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 23.01.2015 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір»» (далі - Закон №3674-VI) припис частини четвертої статті 288 КУпАП не вступає в колізію з положеннями статті 5 Закону №3674-VI, якою визначено пільги щодо сплати судового збору, оскільки коло вимог і осіб, які мають такі пільги за цим Законом, не є вичерпним.

85. Крім того, у цьому випадку необхідно виходити з того, що норми частини четвертої статті 288 КУпАП є спеціальними нормами порівняно з нормами Закону України «Про судовий збір», тому за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір».

86. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст.287, 288 КУпАП, ст.ст.2, 3, 4 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору.

87. КУпАП дає вичерпний перелік осіб, які можуть мати статус позивача у справах про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення і на цій підставі не повинні сплачувати судовий збір при зверненні до суду першої інстанції.

88. Норми Закону №3674-VI не містять положень щодо підстав, умов, розміру та порядку сплати судового збору за подання позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, а відтак і за подання апеляційної/касаційної скарги.

89. У зв'язку з цим за подання позивачем або відповідачем - суб'єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у порядку і розмірах, встановлених Законом №3674-VI, також сплаті не підлягає.

90. Наведений правовий висновок, висловлений у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі №306/17/16-а та у постанові Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 728/1327/16-а.

91. Однак, судом першої інстанції не було враховано вказані норми чинного законодавства України.

92. За правилами частини п'ятої статті 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

93. Отже, враховуючи вищенаведені обставини та приймаючи до уваги те, що позивачем, якого звільнено від сплати судового збору за подання адміністративного позову у даній справі, під час розгляду даної адміністративної справи не понесено будь-яких судових витрат, це свідчить про відсутність підстав для їх компенсування за рахунок позивача, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення щодо стягнення з позивача судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп.

VI. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТОМ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

94. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

95. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

96. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

97. Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

98. Відповідно до ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

99. Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

100. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не дотримані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, у зв'язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 08 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Начальника сектору реагування патрульної поліції Літинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції Лугового Дмитра Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 923824 від 28.08.2018 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 березня 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Охрімчук І.Г. Капустинський М.М.