Справа № 826/9334/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року Справа № 826/9334/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Мосійчука Ю.С.,

представника відповідача Бабинця М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю

«Енерго-сервісна компанія «ЕСКО-ПІВНІЧ»

до Офісу великих платників податків

Державної фіскальної служби України

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-сервісна компанія «ЕСКО-ПІВНІЧ» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.04.2018 р. № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем було пропущено строк реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних при реєстрації 13.02.2018 р. податкової накладної від 27.12.2017 р. № 5591.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2019 року було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наголошуючи на тому, що реєстрація податкової накладної від 27.12.2017 р. була вчинена ним своєчасно - 15.01.2018 р., така накладна була прийнята та зареєстрована податковими органами, що апелянтом суду апеляційної інстанції не повідомляється, однак було встановлено в ході розгляду справи в суді першої інстанції, а також наголошує на тому, що 13.02.2018 р. ним було подано таку накладну з виправленням помилок щодо статусу НБУ як платника ПДВ, допущених в Реєстрі саме з вини податкового органу, а не товариства.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ЕСКО-ПІВНІЧ» () зареєстровано як юридична особа та перебуває на обліку в Офісі великих платників податків ДФС.

Позивачем виписано податкову накладну від 27.12.2017 р. №5391 на суму 11 448 604,80 грн. (ПДВ - 1 908 100,80грн.), підприємство - покупець: неплатник.

Зазначена податкова накладна виписана позивачем на контрагента - Національний банк України згідно із отриманими даними у Реєстрі платників ПДВ, розміщеними на офіційному сайті ДФС України (Електронний кабінет платника податку), де зазначено, що НБУ не є платником ПДВ, реєстрація анульована 23.09.2004 р. з причини - інші випадки, передбачені законодавством.

Вказану податкову накладну позивача було прийнято контролюючим органом і про її реєстрацію товариством із системи електронного адміністрування ПДВ отримано квитанцію № 1, реєстраційний номер документу: , 15.01.2018р. в 15:34:16.

Після закінчення терміну реєстрації податкових накладних, створених у другій половині грудня 2017 року, позивачем було отримано інформацію про те, що Національний банк України є платником ПДВ. ІПН 51, який в Реєстрі платників ПДВ (на офіційному сайті ДФС України) значиться як скасований, є діючим.

У зв'язку з цим позивачем подано Розрахунок коригування до податкової накладної від 27.12.2017 р. № 5391 - Розрахунок коригування від 31.01.2018 р. №222 (номер реєстрації в ЄДПН від 12.02.2018 р.); виписана податкова накладна від 27.12.2017 р. № 5591 на таку ж суму, як і податкова накладна № 5391 від 27.12.2017 р. із зазначеними податковими реквізитами Національного банку України; подано уточнюючий розрахунок з ПДВ у звітному періоді «лютий 2018р.», період, що уточняється - «грудень 2017 р.». У Додатку 5 до Уточнюючого розрахунку зменшена сума податкових зобов'язань для категорії «Інші в розрізі умовних ІПН» на 1 908 100,80 грн. та збільшено суму податкових зобов'язань по платнику ПДВ - Національному банку України на зазначену суму 1 908 100,80грн. Реєстраційний номер Квитанції № 2 на уточнюючий розрахунок: .

16.03.2018 р. відповідно до п.75.1 ст.75, ст.76 Податкового кодексу України, Офісом великих платників податків ДФС проведено камеральну перевірку своєчасності реєстрації ТОВ «ЕСКО-ПІВНІЧ» податкової накладної від 27.12.2017 р. № 5591 в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), за результатами якої складено акт від 16.03.2018 р. № 423/28-10-41-07/30732144.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.04.2018 р. № , яким ТОВ «ЕСКО-ПІВНІЧ» нараховано штраф за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних в ЄРПН у розмірі 381 620,16 грн. (20% від суми ПДВ за податковою накладною, термін реєстрації якої порушено від 16 до 60 календарних днів).

Позивач, вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення від 04.04.2018 р. № протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем своєчасно подано та зареєстровано спірну податкову накладну, а подання її повторно з уточненням відомостей щодо статусу контрагента позивача - НБУ як платника ПДВ відбулось не з вини позивача, а через неправильність відомостей в Реєстрі платників ПДВ, в якому було зазначено про анулювання НБУ реєстрації як платника ПДВ 23.09.2004 р.

При цьому, судом враховано відповідну правову позицію Верховного Суду та встановлено відсутність у діях позивача складу податкового правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Правилами заповнення податкової накладної, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 р. № 1307 (далі - Правила № 1307), Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2016 р. № 569 (далі - Порядок № 569).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами та забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій.

На дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін (п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України).

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата складання податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства - платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу); ґ) виключено; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) виключено; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг - код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду, ї) виключено.

Пунктами 12, 16 Правил № 1307 передбачено, що в разі постачання товарів/послуг отримувачу (покупцю), який не зареєстрований як платник податку, та у разі складання податкової накладної за щоденним підсумком операцій у графі «Отримувач (покупець)» зазначається «Неплатник», а у рядку «Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)» проставляється умовний ІПН « 00».

Таблична частина податкової накладної складається з двох розділів: А і Б. До розділу Б податкової накладної вносяться дані у розрізі номенклатури постачання товарів/послуг, до розділу А податкової накладної (рядки I-X) вносяться узагальнюючі дані за операціями, на які складається така податкова накладна.

У пункті 15 № 569 закріплено, що якщо після постачання/надання товарів/послуг змінюється сума компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у разі повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або під час повернення постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов'язань і податкового кредиту постачальника та отримувача товарів/послуг підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування, зареєстрованого в Реєстрі.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України, якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, не можуть бути причиною неприйняття податкових накладних у електронному вигляді.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Відповідно до ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

При цьому, податковим правопорушенням є противоправне, винне діяння, у вигляді дії або бездіяльності суб'єкта податкових правовідносин, який порушує права та інтереси учасників даного виду суспільних відносин, за яке законодавством встановлена певна відповідальність фінансового, адміністративного або кримінального характеру. Протиправність податкового правопорушення полягає в недотриманні правової форми даного діяння, винність полягає в здійсненні даного порушення навмисно або з необережності.

Тобто, визначальною умовою для застосування штрафних (фінансових) санкцій є порушення вимог податкового законодавства протиправними діями суб'єкта господарювання, націленими на його вчинення.

Таким чином, оцінка правомірності поведінки платників податків здійснюється на підставі норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідний податковий орган, з урахуванням такої обов'язкової умови як вина платника податку при вчиненні порушення. Відсутність такої вини унеможливлює притягнення до відповідальності за податкові правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2018 р. у справі № 815/2745/17, від 18.01.2018 р. у справі № 804/5153/17 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковою для врахування колегією суддів при вирішенні даної справи.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що податкова накладна від 27.12.2017 р. по правовідносинам з НБУ була своєчасно та належним чином зареєстрована позивачем в ЄРПН 15.01.2018 р. (а також прийнята та зареєстрована контролюючим податковим органом) і зазначення в ній статусу НБУ як неплатника ПДВ відбулося не з вини позивача, а внаслідок внесення уповноваженим органом до Реєстру платників ПДВ неправильних відомостей.

Разом з тим, апеляційний суд також зазначає, що одразу ж після виявлення вказаної помилки у статусі даного контрагента позивач вчинив всі можливі та залежні від нього заходи, націлені на її усунення, а саме: подав відповідний розрахунок коригування до податкової накладної коригування від 31.01.2018 р. № 222 (номер реєстрації в ЄДПН від 12.02.2018р.), виписав податкову накладну від 27.12.2017 р. № 5591 на таку ж суму, як і податкова накладна № 5391 від 27.12.2017 р. із зазначеними податковими реквізитами Національного банку України, подав уточнюючий розрахунок з ПДВ у звітному періоді «лютий 2018р.», період, що уточняється - «грудень 2017р.», у Додатку 5 до уточнюючого розрахунку зменшив суму податкових зобов'язань для категорії «Інші в розрізі умовних ІПН» на 1 908 100,80 грн. та збільшив суму податкових зобов'язань по платнику ПДВ - НБУ на 1 908 100,80 грн. (реєстраційний номер Квитанції № 2 на уточнюючий розрахунок: ).

При цьому, доводи представника відповідача про те, що йому не відомо, які саме відомості стосовно НБУ містилися в Реєстрі платників ПДВ станом на відповідну дату і що ведення такого реєстру здійснюється ДФС, а не офісом, в також, що позивачем не надано належних доказів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості саме відповідача у справі - суб'єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов'язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з'ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов'язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов'язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Тобто, у даному випадку відповідачем не доведено правомірності прийняття спірного ППР, а натомість відповідач намагається перекласти обов'язок доказування на позивача, що суперечить вищенаведеним нормам законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 04.04.2018 р. № .

Приходячи до такого висновку апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

У рішенні від 31.07.2008 р. по справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» ЄСПЛ зазначив, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.

Також у рішенні від 23.07.2002 р. по справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи апелянта про те, що позивачем було пропущено строк реєстрації в ЄРПН при реєстрації 13.02.2018 р. податкової накладної від 27.12.2017 р. № 5591, колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав, наведених вище.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Таким чином, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо задоволення позову, яким повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року - без змін.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 серпня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 13 березня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: