Справа № 200/12938/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №200/12938/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року (повне судове рішення складено 14 січня 2019 року у м. Слов'янську) у справі № 200/12938/18-а (суддя в І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Управління ВДФСС) про визнання протиправними дій щодо припинення виплати з 1 березня 2016 року, зобов'язання поновити нарахування та виплату страхових виплат з 1 березня 2016 року та виплатити недоплачені суми страхових виплат з 1 березня 2016 року, нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини страхових виплат у зв'язку з порушенням строків їх виплати з 1 березня 2016 року та утриматись від дій, спрямованих на припинення страхових виплат в майбутньому.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач як внутрішньо переміщена особа перебуває на обліку відповідача та отримував страхові виплати, проте з березня 2016 року виплату страхових внесків було припинено. На думку позивача, такі дії відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та порушують його конституційні права.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року позовні вимоги задоволені частково, внаслідок чого:

- визнано протиправними та скасовано постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області від 9 вересня 2016 року № 1503/15759/15759/19, від 9 вересня 2016 року № 0503/15759/20, від 9 вересня 2016 року № 0503/15759/15759/18;

- визнано протиправними дії Управління ВДФСС щодо припинення виплати ОСОБА_1 страхових виплат з 1 вересня 2016 року;

- зобов'язано відповідача поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату страхових виплат з 1 березня 2016 року та виплатити недоплачені суми страхових виплат з 1 вересня 2016 року, з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини страхових виплат у зв'язку з порушенням строків її виплати;

- звернуто до негайного виконання рішення суду в частині зобов'язання Управління ВДФСС поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату страхових виплат з 1 березня 2016 року та виплатити недоплачені суми страхових виплат з 1 вересня 2016 року, з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини страхових виплат у зв'язку з порушенням строків її виплати - у межах суми стягнення за один місяць.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Управління ВДФСС подало апеляційну скаргу, в якій просило суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначені доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, зокрема, апелянт наголошує, що надання соціальних послуг за рахунок коштів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюється виключно на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а виплату страхових виплат позивачеві було припинено у зв'язку тим, що довідка, у якій фактичною адресою проживання/перебування зазначене місцезнаходження органу місцевого самоврядування (Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради) не була перереєстрована у строк, визначений постановою КМУ від 08.06.2016 № 365, отже є недійсною. Зауважує, що дії та вимоги органу Фонду соціального страхування України є правомірними, законними та жодним чином не направлені на звуження чи скасування прав громадян.

Апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою від 16 березня 2018 року № .

Згідно наданих відповідачем документів вбачається, що 17 березня 2016 року позивач звернувся із письмовою заявою до відповідача щодо продовження раніше призначеної страхової виплати у зв'язку з нещасним випадком на виробництві, на підставі якої відповідачем постановою від 28 березня 2016 року № 0503/15759/15759/14 продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03) в розмірі 2771 грн. 68 коп. Одночасно, відповідачем вирішено провести донарахування щомісячних виплат за грудень 2014 року в розмірі 2771 грн.68 коп., січень 2015 року в розмірі 2771 грн.68 коп., лютий 2015 року в розмірі 2771 грн.68 коп., березень 2015 року в розмірі 2771 грн.68 коп., квітень 2015 року в розмірі 2771 грн.68 коп., травень 2015 року в розмірі 2771 грн.68 коп., червень 2015 року в розмірі 2771 грн.68 коп., липень 2015 року в розмірі 2771 грн.68 коп., серпень 2015 року в розмірі 2771.68 грн., вересень 2015 року в розмірі 2771 грн.68 коп., жовтень 2015 року в розмірі 2771 грн.68 коп., листопад 2015 року в розмірі 2771 грн.68 коп., грудень 2015 року в розмірі 2771 грн.68 коп., січень 2016 року в розмірі 2771 грн.68 коп., лютий 2016 року в розмірі 2771 грн.68 коп.

Також, протоколом від 25 серпня 2016 року № 8 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради, скасовано довідку позивача про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

9 вересня 2016 року постановою № 0503/15759/15759/19 знято з обліку страховий випадок «трудове каліцтво» за номером 15759 згідно з рішенням комісії та припинено всі страхові виплати по страховому випадку з 1 вересня 2016 року.

Судами встановлено, що одночасно, постановою № 0503/15759/20 знято з обліку справу позивача та припинено всі страхові виплати по страховому випадку з 1 вересня 2016 року.

Постановою від 9 вересня 2016 року № 0503/15759/15759/18 припинено виплату позивачеві (номер справи 15759, номер випадку 15759) щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03) в розмірі 2771 грн. 68 коп.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Спершу слід зазначити, що рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволена частина позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров'я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов'язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначено Законом України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 1105-XIV).

Припинення страхових виплат і надання соціальних послуг встановлено нормами частини 1 статті 46 зазначеного Закону, у якому передбачено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

В силу вимог статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі - Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до норм статті 7 зазначеного Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Факт внутрішнього переміщення, згідно положень статті 4 Закону № 1706-VII підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до норм статті 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Разом з цим, суд зауважує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право громадянина на призначення пенсії не може бути пов'язано з такою умовою, як постійне місце проживання або реєстрація місця проживання, а держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того де проживає особа, пенсія якій призначена.

Дійсно, з аналізу норм статті 46 Закону № 1105-XIV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплат не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що «інші випадки» для припинення виплати страхових внесків повинні також бути передбачені саме законом.

Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Суд критично ставиться до позиції відповідача, щодо не вжиття заходів позивачем для перереєстрації довідки про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи та не вжиття заходів для належного підтвердження факту свого проживання на території Донецької області та зауважує, що статтею 2 КАС України адміністративні суди перевіряють при оскарженні рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, чи прийняті (вчинені) вони, в тому числі і пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням принципу верховенства права. Відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов'язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в нашому випадку позивача, його конституційного права на майно, права здатності користуватися своїм житлом та приватним життям, що можна визначити як не прийнятне для органу владних повноважень, а відповідно, такими діями перевищено втручання органа владних повноважень в права та свободи позивача. Крім того, матеріали справи містять довідку про взяття позивача на облік внутрішньої переміщеної особи від 16 березня 2018 року (а.с.17).

Отже, як вбачається із матеріалів справи, відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів для припинення страхових виплат позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п'ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, дослідивши наявні матеріали справи та враховуючи, що правомірність припинення страхових виплат відповідачем не доведена, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання дій відповідача протиправними та зобов'язання поновити нарахувати та виплатити позивачу страхових виплат та виплатити недоплачені суми страхових виплат.

Також, суд першої інстанції зауважив, що матеріалами справи встановлено припинення страхових внесків з 1 вересня 2016 року згідно постанов відповідача, а не з 1 березня 2016 року, як зазначено позивачем у позові. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Проте, в резолютивній частині свого рішення місцевий суд помилково та зайво зобов'язав відповідача поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату страхових виплат з 1 березня 2016 року, що виправляється судом апеляційної інстанції шляхом зміни судового рішення місцевого суду.

Крім того, враховуючи, що судом першої інстанції встановлено, що страхові виплати позивачу припинено на підставі постанов відповідача від 9 вересня 2016 року, враховуючи приписи статті 9 КАС України, з метою ефективного захисту порушеного права позивача місцевий суд обґрунтовано вийшов за межі позовних вимог та скасував відповідні постанови відповідача.

Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати, суд зазначає про наступне.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно з нормами статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (страхові виплати, пенсії (довічне грошове утримання), соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 20 лютого 2018 року № 522/5664/17 (провадження № К/9901/2999/17). За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, колегія суддів погоджує висновок місцевого суду щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати страхових виплат та зобов'язання відповідача виплатити заборгованість за страховими виплатами за періоди саме з 01.09.2016.

Наведена вище в мотивувальній частині цього судового рішення апеляційної інстанції помилка, допущена місцевим судом при формулюванні резолютивної частини свого судового рішення, є підставою для зміни судового рішення шляхом викладення в новій редакції абзаців 4, 5 резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни судового рішення.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - змінити.

Керуючись статтями 139, 250, 310, 315, 317, 321, 322, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року у справі № 200/12938/18-а - змінити.

В абзацах четвертому та п'ятому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року у справі № 200/12938/18-а виключити слова «з 1 березня 2016 року та виплатити недоплачені суми страхових виплат».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 січня 2019 року у справі № 200/12938/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 13 березня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко