Справа № 826/8646/17
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8646/17 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Суркової Д.О.,

представника позивача Єршової С.В.

представника відповідача Хріпко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Енергетичної митниці Держаної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Енергетичної митниці Держаної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду з даним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 12.04.2017 року №, яким на позивача за порушення вимог статті 260, 261 Митного кодексу України накладено штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що акт про неоформлення додаткової митної декларації у визначені законодавством строки від 06.04.2017 року не відповідає вимогам до акту перевірки в розумінні митного та податкового законодавства, а тому не може бути підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено, при цьому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а саме: не проведено документальної перевірки, не складено передбачений законодавством акт перевірки. Крім того, суд вказав, що чинним податковим та митним законодавством не передбачено такої форми закріплення встановлених митним органом порушень як акт про неоформлення додаткової митної декларації.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апелянт зазначає, що фіксування контролюючим органом факту неподання податкової (митної) декларації не потребує проведення перевірок, види та порядок яких визначено нормами Податкового кодексу України, Митного кодексу України, оскільки дані норми, в частині регулювання порядку складання та направлення платникам податків актів перевірок, не поширюються на порядок засвідчення контролюючим органом факту неподання платником податку податкової (митної) декларації шляхом складання відповідного службового документа - акта про її неподання.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обгрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 19.10.2015 року позивачем оформлено періодичну митну декларацію «ІМ40РР» №903010001/2015/000772 із зобов'язанням про подання додаткової митної декларації на товари, переміщені за періодичною митною декларацією протягом попереднього календарного місяця.

16.11.2015 року позивачем подано додаткову митну декларацію №903010001/2015/001086, по якій відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, у зв'язку з ненадання декларантом повного пакету документів, відповідно до вимог статей 335, 232 Митного кодексу України.

06.04.2017 року митним постом «Київ-енергетичний» складено акт про не оформлення додаткової митної декларації у визначені законодавством строки (т.1, арк. 16).

12.04.2017 року контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким на позивача за порушення вимог статті 260, 261 Митного кодексу України накладено штрафні санкції у розмірі 1020,00 грн.

28.04.2017 року позивач у адміністративному порядку оскаржував вказане вище податкове повідомлення-рішення, проте рішенням про результати розгляду скарги від 26.06.2017 року №13647/6/99-99-11-03-03-25 ДФС України залишила оскаржуване податкове повідомлення-рішення без змін, а скаргу - без задоволення, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 261 Митного кодексу України у разі подання відповідно до статей 259 і 260 цього Кодексу попередньої, тимчасової або періодичної митної декларації декларант або уповноважена ним особа повинні протягом строків, визначених відповідно до цього Кодексу, подати органу доходів і зборів додаткову декларацію, яка містить точні відомості про товари, задекларовані за попередньою, тимчасовою або періодичною митною декларацією, що подавалися б у разі декларування цих товарів за митною декларацією, заповненою у звичайному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2015 року позивачем оформлено періодичну митну декларацію «ІМ40РР» №903010001/2015/000772.

Згідно п. 26 Положення про митні декларації №450, до 15 числа місяця, що настає за кожним календарним місяцем переміщення товарів через митний кордон України за періодичною митною декларацією, декларант або уповноважена ним особа зобов'язані:

подати додаткову декларацію (додаткові декларації) із зазначенням точних відомостей про товари, переміщені через митний кордон України за періодичною митною декларацією відповідно до заявленого митного режиму протягом відповідного календарного місяця;

подати передбачені законодавством документи, необхідні для здійснення митного оформлення товарів, крім документів, поданих разом з періодичною митною декларацією;

сплатити митні платежі, що справляються під час переміщення або у зв'язку з переміщенням товарів через митний кордон України.

16.11.2015 року позивачем подано додаткову митну декларацію №903010001/2015/001086, товар - «газ природний у газоподібному стані», по якій відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, у зв'язку з ненадання декларантом повного пакету документів, відповідно до вимог статей 335, 232 Митного кодексу України.

Так, з карток відмови в прийнятті митної декларації №903010001/2015/00043 та №UA903010/2017/00067 вбачається, що позивачу відмовлено у митному оформленні товарів по додатковій митній декларації №903010001/2015/001086, оскільки останнім не надано повний пакет документів, а саме: інвойс, акт приймання-передачі газу перевізникам, акт приймання-передачі газу згідно із зовнішньоекономічним договором, загальний акт приймання-передачі газу підписаний перевізниками.

При цьому, позивачем не заперечується факт подання додаткової митної декларації без повного пакету документів, які передбачені чинним законодавством.

Водночас, позивач вказує, що митним органом порушено процедуру винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а саме: перевірка щодо позивача не проводилась, акт перевірки не складався та позивачу не надавався.

Документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом (підпункт 78.1.2 пункт 78.1 стаття 78 Податкового кодексу України).

Поряд з цим, пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Отже, у разі неподання або несвоєчасного подання суб'єктом господарювання податкової звітності в установлений законом строк, керівником контролюючого органу може бути прийнято рішення про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до ч. 7 ст. 346 Митного кодексу України, документальною позаплановою виїзною перевіркою вважається перевірка підприємства, яка не передбачена планами роботи органу доходів і зборів і може проводитися за наявності хоча б однієї з таких обставин: виявлено факти або отримано документальну інформацію, які свідчать про порушення підприємством вимог законодавства з питань державної митної справи, якщо підприємство не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит органу доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня отримання такого запиту; підприємством не подано в установлений строк митну декларацію.

Згідно ч.1 ст. 349 Митного кодексу України, посадові особи органу доходів і зборів мають право приступити до проведення документальної (планової чи позапланової) виїзної перевірки декларанта чи зустрічної звірки на підприємстві за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення керівнику відповідного підприємства або уповноваженій ним особі під розписку посвідчення на право проведення перевірки, в якому зазначаються дата його видачі, назва органу доходів і зборів, мета проведення перевірки, вид (планова чи позапланова) та підстави її проведення, дати початку та закінчення перевірки, посади, спеціальні звання та прізвища посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, пред'явлення службових посвідчень зазначених осіб, а також надання копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки.

Ненадання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі копії наказу органу доходів і зборів про проведення перевірки, непред'явлення службових посвідчень посадових осіб органу доходів і зборів, які проводитимуть перевірку, та посвідчення на право проведення перевірки або їх надання (пред'явлення) з порушенням вимог, установлених частинами першою і другою цієї статті, є підставою для недопуску посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки (частина 3 стаття 349 МК України).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, позивач та відповідач стверджують, що митним органом не проводилась документальна перевірка щодо позивача, передбачена нормами Митного кодексу України та Податкового кодексу України.

Таким чином, доводи відповідача щодо незакріплення на законодавчому рівні вимоги про проведення перевірки, у випадку встановлення контролюючим органом факту неподання митної декларації судом відхиляються.

У випадку якщо платник податків подає митному органу митну декларацію для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань, проте з порушенням установлених законодавством строків, до нього застосовується штраф у розмірах, передбачених пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 116.1 ст. 116 Податкового кодексу України, у разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення - рішення.

При цьому, як вбачається з письмових заперечень відповідача, підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є акт про неоформлення додаткової митної декларації, який складається підрозділом митного оформлення, посадові особи якого здійснюють митний контроль і митне оформлення товарів із застосуванням митної декларації.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що чинним податковим та митним законодавством не передбачено такої форми закріплення встановлених митним органом порушень вказаного законодавства як акт про не оформлення додаткової митної декларації.

Крім того, Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 року № 1204, на який посилається відповідач у своїх письмових поясненнях, не містить такого поняття як «акт про не оформлення додаткової митної декларації», а містить посилання на необхідність зазначення саме акту перевірки з номером та датою його складання. Даний порядок не дає підстав стверджувати, що відповідачем правомірно винесено оскаржуване рішення та дотримано

Колегія суддів дійшла до висновку, що в порушення п.п.86.7, 86.8 ст.86 Податкового кодексу України, перевірка позивача до винесення спірного податкового повідомлення-рішення в установленому законом порядку не проводилась, акт за наслідками такої перевірки не складався, позивачу та представникам не надавався, можливість реалізувати право на подання заперечень до акту перевірки, також надано не було.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в акті від 06.04.2017 року відповідачем вказано, що на даний час додаткову митну декларацію не оформлено. При цьому, в податковому повідомленні-рішенні зазначено, що воно винесене на підставі акту перевірки про неподання додаткової митної декларації у визначений законодавством термін та застосовано штраф на підставі ст.120 Податкового кодексу України, тобто за неподання або несвоєчасне подання платником податків податкової декларації. Також в запереченнях на позовну заяву вказано і про неподання додаткової митної декларації і про подання та відмову у митному оформленні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, не проведено документальної перевірки, не складено передбачений законодавством акт перевірки, тому враховуючи порушення з боку контролюючого органу норм податкового та митного законодавства, наявність розбіжностей зазначених порушенням, відповідачем з порушенням норм чинного законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.04.2017 року №, яке є протиправним та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо про виправності винесеного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Енергетичної митниці Держаної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 13.03.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк