Справа № 200/13638/18 (2а/200/648/18)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 200/13638/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2018 року

у справі № 200/13638/18

за позовом ОСОБА_1

до відділу державної прикордонної служби «Бердянськ»

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу державної прикордонної служби «Бердянськ», в якому просив скасувати постанову № 107874 від 23.06.2017 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 119 грн. за порушення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Державний кордон України».

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю притягнення позивача до відповідальності через відсутність складу адміністративного правопорушення, пов'язаного з порушенням прикордонного режиму, за що передбачена відповідальність ст. 202 КУпАП. Крім того, постанова про накладення адміністративного стягнення винесена з порушенням норм чинного законодавства, позивачу не надано право скористатись допомогою захисника та не роз'яснено права.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2018 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд встановив відсутність доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення, внаслідок чого дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП. Суд зазначив, що позивачем викладені у позовній заяві обставини з метою ухилення від адміністративної відповідальності.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішенням, яким позовні вимоги задовольнити, провадження у справі закрити.

Позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що об'єктивна сторона адміністративного правопорушення передбачає не тільки декларування фабули ст.202 КУпАП, а й опис конкретних дій звинуваченої особи, які складають об'єктивну сторону конкретного адміністративного правопорушення. Ані в постанові про накладення адміністративного стягнення № 107874, ані у своєму рішенні судом не наведено, як саме здійснено позивачем відхід від берега, на яку відстань, на який час, коли здійснено підхід до берега та чи було у робочому режимі моторне судно, чи застав інспектор прикордонної служби Петренко А.С. правопорушника на місці його вчинення.

Позивач вказує, що інспектор Петренко А.С. зробив висновки про вчинення правопорушення конкретною особою - ОСОБА_1 тільки на підставі своїх припущень, побудованих на документах про право власності на вказаний моторний прогулянковий водяний мотоцикл, а судом не наведено доказів, що правопорушником є ОСОБА_1

Жодним доказом не підтверджено підхід та відхід від берега вказаного самохідного моторного водяного мотоциклу та той факт, що за кермом цього водяного моторного судна перебував саме ОСОБА_1, а не інша особа.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 18.06.2017 дільничним інспектором прикордонної служби 2-ї категорії відділу прикордонної служби «Бердянськ» прапорщиком Петренком А.С. складено протокол про адміністративне правопорушення серії АзЧРУ № 107874, відносно ОСОБА_1

Із зазначеного протоколу вбачається, що 18.06.2017 о 13.40 годин на березі Азовського моря Білосарайської затоки, в районі середньої Бердянської коси 100 м. на схід від бази відпочинку «Адмірал», на території пляжу «Солнечний» м.Бердянськ, Запорізької області, тобто в межах контрольованого прикордонного району, виявлено ОСОБА_1, який здійснив підхід (відхід) від берега та причалив до берега на самохідному моторному прогулянковому водяному мотоциклі, бортовий номер НОМЕР_1, поза встановленим пунктом базування, чим порушив ч.3 ст.23 Закону України «Про Державний кордон України» від 04 листопада 1991 року № 1777-XII, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст.202 КУпАП.

На підставі винесеного протоколу, 23.06.2017 начальником відділу прикордонної служби «Бердянськ» Паньком Д.В. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення № 107874, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.202 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 119 грн.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції обґрунтованість постанови № 107874 від 23.06.2017, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність складу адміністративного правопорушення, факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення свідчить про обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Одночасно частиною 2 статті 77 КАС України перебачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В межах даної справи спірним є питання правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі ст.202 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.202 КУпАП порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду - виїзду - тягне за собою накладення штрафу на громадян від семи до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а на посадових осіб - від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом статті 22 Закону України «Про державний кордон України» з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони.

Контрольовані прикордонні райони встановлюються, як правило, в межах території району, міста, селища, сільради, прилеглої до державного кордону України або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби України. До контрольованого прикордонного району включаються також територіальне море України, внутрішні води України і частина вод прикордонних річок, озер та інших водойм України і розташовані в цих водах острови.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про державний кордон України» у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в'їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.

Передбачений частиною першою цієї статті порядок обліку і тримання самохідних та несамохідних суден на пристанях, причалах і в пунктах базування, їх плавання і пересування в територіальному морі і внутрішніх водах України поширюється і на територію району, міста, селища, сільради, що прилягає до державного кордону України або до узбережжя моря, яке охороняється органами Державної прикордонної служби України, де прикордонну смугу та контрольований прикордонний район не встановлено.

Відповідно до ч.3 ст.23 вказаного Закону забороняється тримати самохідні та несамохідні судна поза встановленими пристанями, причалами і пунктами базування або на них, але з порушенням правил тримання, а також відходити від берега або причалювати до берега поза пристанями, причалами і пунктами базування.

Положенням про прикордонний режим, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 (далі Положення № 1147) визначено, зокрема, систему режимних заходів у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, які регламентують відповідно до законодавства правила в'їзду, тимчасового перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування маломірних суден, інших засобів, що не є суднами, але пристосовані для переміщення на них людей по воді, їх плавання і пересування у територіальному морі та внутрішніх водах України.

Відповідно до положень пп. 4 п. 2 наведеного Положення пункт базування - місце (смуга) на урізі води або гідротехнічна споруда, розташовані у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі, визначені місцевими державними адміністраціями або органами місцевого самоврядування за погодженням з органами охорони державного кордону, у зоні відповідальності яких вони перебувають, для постійного і тимчасового тримання поза пристанями, причалами, базами для стоянок маломірних суден, інших плавзасобів.

При цьому відповідно до пп.2 п.2 цього Положення контрольований прикордонний район - це ділянка місцевості, яка визначена, як правило, у межах території району, міста, селища та села, прилеглої до державного кордону або до узбережжя моря, що охороняється органами Державної прикордонної служби, а також у межах територіального моря, внутрішніх вод, частини вод прикордонних річок, озер та інших водойм і розташованих у цих водах островів.

Відповідно д п.22 Положення № 1147 у районах, прилеглих до узбережжя моря, що охороняється Державною прикордонною службою, у межах територіального моря і внутрішніх вод, де встановлено прикордонну смугу та контрольований прикордонний район, крім зазначених у пунктах 7-21 цього Положення режимних обмежень, забороняється зберігання на об'єктах базування, місцях базування суден флоту рибної промисловості, плавання та пересування маломірних суден, інших плавзасобів, суден флоту рибної промисловості, що не підлягають нагляду класифікаційного товариства, не зареєстрованих в установленому порядку в органах, які здійснюють нагляд за такими суднами і засобами.

Пунктом 24 Положення № 1147 встановлено, що після реєстрації в установленому порядку маломірні судна, інші плавзасоби приписуються до об'єктів базування, а судна флоту рибної промисловості, що не підлягають нагляду класифікаційного товариства, беруться на облік в місцях базування та забезпечуються постійними місцями для стоянки (зберігання).

Забороняється тримання маломірних суден, інших плавзасобів поза об'єктами базування, а суден флоту рибної промисловості, що не підлягають нагляду класифікаційного товариства, - поза місцями базування, крім випадків, визначених цим пунктом.

За правилами п.33 вказаного Положення випуск маломірних суден, інших плавзасобів у

територіальне море, внутрішні води України здійснюється адміністраціями об'єктів базування після належного оформлення згідно з інструкціями про порядок обліку та випуску маломірних

суден, інших плавзасобів у територіальне море та внутрішні води України, які затверджуються Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними та Севастопольською міською державними адміністраціями за погодженням з органами охорони державного кордону, в зоні відповідальності яких вони розташовані.

Маломірні судна, інші плавзасоби можуть виходити (крім засобів розваг на воді, які виходять на відстань до 2 морських миль) у територіальне море та внутрішні води України згідно з інструкціями про порядок обліку та випуску маломірних суден, інших плавзасобів у територіальне море та внутрішні води України за умови завчасного, не пізніше ніж за одну годину до виходу, інформування адміністраціями об'єктів базування, які ними обліковуються, відповідних підрозділів Державної прикордонної служби, у зоні відповідальності яких вони перебувають.

Відповідно до п.38 Положення № 1147 пляжі, місця масового відпочинку громадян на водах у межах прикордонної смуги та контрольованого прикордонного району облаштовуються необхідними засобами контролю з метою виключення можливості запливу відпочиваючих до лінії державного кордону або у бік іноземних та українських суден закордонного прямування.

Дотримання цих вимог забезпечується адміністрацією пляжів і місць масового відпочинку.

В спірному випадку згідно відомостям, наведеним в протоколі про адміністративне правопорушення серії АзЧРУ № 107874від 18.06.2017, що позивач здійснив відхід від берега та причалив до берега на самохідному моторному прогулянковому водяному мотоциклі поза встановленим пунктом базування.

Відповідно до вимог ст.222-1 КУпАП органи Державної прикордонної служби України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов'язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в'їзду в Україну, порушенням порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в'їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 203 1 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в'їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).

Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Згідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом, уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно зі ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого статтею 202 КпАП України, підтверджено належними доказами, а тому відповідачем правомірно прийнято постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Твердження позивача про відсутність складу правопорушення, передбаченого ст.202 КпАП України, апеляційний суд вважає обґрунтованим, оскільки відповідач не надав доказів вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 КУпАП, як то вимагає ч.2 ст.77 КАС України.

Констатуючи факт порушення ч.3 ст.23 Закону України «Про Державний кордон», оскаржувана постанова містить лише містить дані, що позивач 18.06.2017 о 13.40 годин на березі Азовського моря Білосарайської затоки, в районі середньої Бердянської коси 100 м. на схід від бази відпочинку «Адмірал», на території пляжу «Солнечний» м.Бердянськ, Запорізької області, тобто в межах контрольованого прикордонного району, здійснив підхід (відхід) від берега та причалив до берега на самохідному моторному прогулянковому водяному мотоциклі поза встановленим пунктом базування.

Водночас остання не містить відомостей щодо пункту базування судна, коли та яким чином здійснено відхід від берега, на яку відстань, коли здійснено підхід до берега, чи було у робочому режимі моторне судно, тобто фактично відсутній детальний опис події та обставин, що можуть складати об'єктивну сторону передбаченого ст.202 КУпАП адміністративного правопорушення за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в'їзду.

В даному випадку, з огляду на встановлені обставини та наведені вище правові норми в їх сукупності апеляційний суд погоджується з позивачем, що застосоване до нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 119 грн., встановлене санкцією ст. 202 КУпАП, є неправомірним.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає помилковими висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. Судом першої інстанції ухвалено рішення при неповному з'ясуванні обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 311, 317, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2018 року у справі №200/13638/18 скасувати, прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Скасувати постанову відділу державної прикордонної служби «Бердянськ» про накладення адміністративного стягнення № 107874 від 23.06.2017.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, оскарженню не підлягає (ст..272, ч.5 ст.328 КАС України).

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко