Справа № П/811/14/18
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 лютого 2019 року м. Дніпросправа № П/811/14/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 р. в адміністративній справі №П/811/14/18 за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області , в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області щодо неоформлення паспорта громадянина України неповнолітньому ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки;

- зобовязати Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області оформити та видати бланк паспорта ОСОБА_2 у формі паспортної книжечки, з поставленою відміткою проживання без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області щодо не оформлення паспорта громадянина України неповнолітньому ОСОБА_2 у формі книжечки. Зобовязано Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове про відмову у задоволені позову.

Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, у грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до відповідача в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 з заявою, в якій просила оформити бланк паспорта громадянина України ОСОБА_2 без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру та видати виключно у вигляді паспортної книжечки на підставі Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235 - ІІІ, з зазначенням про відсутність надання згоди на обробку своїх персональних даних, а також висловлена заборона щодо присвоєння ОСОБА_2 ідентифікаторів особи (а.с.43).

За наслідками розгляду заяви УДМС України в Кіровоградській області листом від 18.12.2017 року № Г-4id, роз'яснено, що на день звернення позивача відповідача було забезпечено матеріально - технічними ресурсами для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено постановою №302, тобто у вигляді картки. Таким чином, законодавством України визначено, що паспорт громадянина України видається лише у вигляді картки, та громадянин не має вибору оформлення паспорта громадянина України іншого зразка.

Колегія суддів здійснюючи перегляд рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України суд має право зупинити провадження у справі у разі розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі.

Відповідачі у зразковій справі та у справі № П/811/14/18 - Головні управління Державної міграційної служби (їх структурні підрозділи), спір у справах виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Тобто, зазначені справи є типовими, а справа № 806/3265/17 прийнята до провадження Верховним Судом, як судом першої інстанції, для постановлення зразкового рішення.

ОСОБА_4 Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2018 року по справі №806/3265/17 дійшла висновку, що законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. На час звернення представника позивача до Відділу УДМС діяло два нормативних акта: Положення про паспорт № 2503-XII і Постанова № 302, відповідно до яких особи, які раніше отримали паспорт, не зобов'язані звертатися за його обміном, при досягненні відповідного віку органи УДМС проводять вклеювання фотографії, тоді як особи, які змінили прізвище, чи у яких відбулися інші зміни персональних даних, зобов'язані отримувати новий паспорт у формі ID-картки, який має обмежувальний термін 10 років (ч. 3 ст. 21 Закону № 5492-VI), до якого вноситься більше персональних даних та який має унікальний номер запису у Реєстрі. При цьому, у жодному законі не зазначено, з якою метою встановлені такі обмеження, і чи є вони необхідними у демократичному суспільстві.

Відповідно до ч. 10 ст. 290 КАС України в рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає: а) ознаки типових справ; б) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм; в) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.

Таким чином, висновки ОСОБА_4 Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв'язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

В апеляційній скарзі на рішення суду відповідач зазначає, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок якого затверджено постановою КМУ № 302 від 25.3.2015 року, з 01.11. 2016 року припиняється, що унеможливлює видачу паспортного документу у формі книжечки.

Проте, відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт № 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що перелік підстав, які становлять легітимну мету обмежень прав і свобод особи, є вичерпним. Свобода розсуду держав щодо встановлення обмежень є вузькою. Проте, слід оцінити, чи передбачене законом таке обмеження, чи відповідає обмеження «нагальній суспільній потребі», тобто чи є воно необхідним у демократичному суспільстві і чи відповідає воно легітимній меті (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справі «Svyato-Mykhaylivska Parafiya v. Ukraine» від 14 червня 2007 року). Установленість обмежень законом передбачає чіткість і доступність закону, що встановлює такі обмеження. Кожна людина повинна мати відповідне уявлення про норми, які можуть бути застосовані щодо її відповідного права. Вимога чіткого закону, який передбачає обмеження права, має ту саму мету - кожна людина повинна мати можливість передбачити наслідки своєї поведінки. Рівень чіткості, який вимагається від національного законодавства, яке в будь-якому разі не може передбачати усі можливі випадки, багато в чому залежить від змісту відповідного акта, сфери, яку він регулює, чисельності й статусу тих, кому він адресований (рішення ЄСПЛ у справі «Groppera Radio AG and Others v. Switzerland» від 28 березня 1990 року).

Тобто, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що судом у відповідності до завдання адміністративного судочинства, а також з урахуванням висновків, викладених у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду у справі № 806/3265/17 та у відповідності до норм матеріального при дотриманні норм процесуального права, повно та всебічно з'ясовані обставини справи, які підтверджені дослідженими під час її розгляду доказами, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки судом, всебічно перевірено обставини справи, вирішено спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішеннях повно і всебічно зясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 311, 316, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 р. в адміністративній справі №П/811/14/18 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко