Справа № 0540/7105/18-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року справа №0540/7105/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Компанієць І.Д., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання - Токаревої А.Г., представника позивача - Груєнка С.Л., діючого за довіреністю, представника відповідача - адвоката Букштейн П.Ш., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/7105/18-а (головуючий суддя І інстанції - Галатіна О.О.), складене в повному обсязі 03 грудня 2018 року в м. Слов'янськ Донецької області за позовом Головного управління ДФС у Донецькій області до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИРМА ЮГ» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2018 року Головне управління ДФС у Донецькій області звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФИРМА ЮГ» про стягнення коштів з рахунків у банківських установах, які обслуговують товариство в рахунок погашення податкового боргу на загальну суму 2 624 572,38 грн. (а.с. 5-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року позов залишено без задоволення (а.с. 140-142).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги податковий орган зазначив, що питання правомірності нарахованого грошового зобов'язання не є предметом даного позову, відтак суд не мав процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати її правовий аналіз.

При цьому, вказано, що судом першої інстанції встановлена наявність податкового боргу (а.с. 148-149).

Представник позивача в судовому засідання надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на тому, що рішення суду першої інстанції прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ФИРМА "ЮГ" зареєстроване в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за кодом , до 19 липня 2017 року підприємство було зареєстровано за адресою: м. Донецьк, Ворошиловський р-н., бул. Шевченка, буд. 6б, з 19 липня 2017 року до 13 квітня 2018 року підприємство було перереєстровано за адресою: Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Інтернаціональна, буд. 460. З 13 квітня 2018 року підприємство перереєстровано за новою адресою: Донецька обл., м. Бахмут, вул. Незалежності, буд. 50а, на обліку перебуває у Бахмутській ОДПІ (а.с. 12-14).

27 лютого 2018 року Головним управління ДФС у Донецькій області прийнято вимогу форми «Ю» № 1552-43 на загальну суму 3 659 677,85 грн., з яких штрафні фінансові санкції у розмірі 179 824,06 грн. та пеня 135 789,14 грн. (а.с. 16).

Відповідно до уточнення позовних вимог сума податкового боргу складає 2423940.03 грн., а саме : суми пені з податку на прибуток приватних підприємств 1743345.41грн. та суми пені з податку на додану вартість складає 680594.62 грн. (а.с. 133-134).

Вказані сумі податкового боргу складаються з платежів пені, нарахованих позивачем станом на 02 липня 2018 року за період проведення антитерористичної операції, а саме: пені з податку на додану вартість і з податку на прибуток з жовтня 2014 року по лютий 2016 року, оскільки відповідачем були погашені заборгованості з ПДВ та податку на прибуток саме платіжними дорученнями №№10,11 від 02.07.2018 року, що не заперечувалось сторонами по справі.

У зв'язку з несплатою (на думку позивача) податкового боргу податковий орган звернувся до суду з позовом про його стягнення у судовому порядку.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв'язку з сплатою боргу його сплатою у добровільному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 57.1 ст. 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 20.1.18 п.20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право визначати у порядку, встановленому цим Кодексом, суми податкових та грошових зобов'язань платників податків та згідно п.п. 20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України - звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно з п. 41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Суд зауважує, що відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

За правилами, визначеними п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п.п. 20.1.34. п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідачем відповідно до платіжного доручення № 10 від 02 липня 2018 року сплачено заборгованість по ПДВ за вересень - грудень 2014 року, січень - лютий 2015 року в розмірі 1 163 321,45 грн. та сплачено заборгованість по податку на прибуток за вересень - грудень 2014 року, січень - листопад 2015 року, в розмірі 2 360 567,67 грн., що підтверджується платіжнім дорученням № 11 від 02 липня 2018 року (а.с. 48, 49). Разом на загальну суму 3 523 889,12 грн.

Крім того, суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон №1669-VII, що набув чинності 15.10.2014 року, який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Статтею 1 Закону №1669 визначено, що період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" (далі - Указ № 405) та датою набрання чинності Указом Президента України «Про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України».

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу №405.

Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Тобто, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України було чинним та не скасовувалось, дія якого лише була зупинена на відповідний час. 2 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Зазначене розпорядження опубліковано 8 грудня 2015 року на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України «Урядовий портал».

Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція»; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053».

Суд зазначає, що вказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час. Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року №1275-р та №1053-р від 30 жовтня 2014 року, до зазначених населених пунктів належить м. Донецька, м. Костянтинівка, м. Бахмут.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно ст.11 Закону № 1669-VII, закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п. 100.5 ст. 100 Податкового кодексу України, підставою для відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Доказами, що підтверджують факт настання (існування) зазначених обставин, є висновок Торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України;

Отже, підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань, зокрема невчасну сплату податкового зобов'язання з податку на прибуток, з податку на додану вартість, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

14 травня 2018 року Торгово-промисловою палатою України видано ТОВ «ФИРМА «ЮГ» сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) № 8134, № 8135, яким засвідчено настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) при здійсненні господарської діяльності на території де проводиться антитерористична операція (а.с. 50,51).

Враховуючи те, що товариство (як таке, що зареєстровано та знаходиться на обліку у податковому органі на території проведення антитерористичної операції) звільнено від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань, зокрема невчасну сплату податкового зобов'язання з податку на прибуток, з податку на додану вартість (в силу закону), його добровільну сплату боргу (а.с. 48, 49), суд апеляційної інстанції не вбачає законодавчих підстав на стягнення заявлено боргу.

Суд критично оцінює твердження апелянта, що питання правомірності нарахованого грошового зобов'язання не є предметом даного позову, відтак суд І інстанції не мав процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати її правовий аналіз, оскільки при прийнятті рішення про стягнення податкового боргу суди мають перевірити чи наявний такий борг та прийняти рішення саме на підставі його наявності чи відсутності.

Враховуючи правильно встановлені судом першої інстанції обставин справи, зокрема, щодо сплати відповідачем суми податкового боргу в добровільному порядку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанцій про необґрунтованість заявленої контролюючим органом вимоги та відсутність підстав для стягнення податкового боргу який складається тільки з суми нарахованої пені, від сплати якої відповідач звільнений.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини по справі, вважає, що спірне рішення прийнято з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/7105/18-а - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені у судовому засіданні 06 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.

Судді Т.Г. Арабей

І.Д. Компанієць

Г.М. Міронова