Справа № 2040/5524/18
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 р. Справа № 2040/5524/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Патової Д. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року, суддя Котеньов О.Г., повний текст складено 08.10.2018 року, по справі № 2040/5524/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм" (далі - ТОВ "Церій Фарм", позивач) звернулося до суду з позовом, в якому просило скасувати податкові повідомлення - рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.04.2018 року №1 та №.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року відмовлено у задоволенні позову.

ТОВ "Церій Фарм", не погоджуючись з рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апелянт зазначає, що в порушення вимог законодавства планова перевірка ТОВ «Церій Фарм» не була передбачена в плані-графіку проведення планових документальних перевірок на 2018 рік; копію наказу про проведення перевірки вручено позивачу несвоєчасно, а саме в день початку перевірки; здійснення господарської діяльності товариством підтверджено належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами.

ГУ ДФС у Харківській області надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. В обґрунтування зазначило, що надані позивачем документи не підтверджують реальність господарських операцій з контрагентом, господарські взаємовідносини носять характер фіктивності, створені без мети настання правових наслідків.

Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДФС у Харківській області проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Церій Фарм" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, з урахуванням п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, валютного та іншого законодавства - за період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 року по 30.06.2017 року, за результатами якої складено акт перевірки №821/20-40-14-01-08/38397772 від 02.03.2018 року (т.1 а.с. 12-66).

Згідно висновків акту перевірки зазначено про порушення позивачем:

-пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України; п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов'язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 року № 20; п. 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року № 290, в результаті чого підприємством занижено податок на прибуток у загальній сумі 147127, 00 грн;

- п.198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 ПК України, в результаті чого підприємством занижено ПДВ на суму 46784,00 грн.

16.04.2018 року відповідачем винесено податкове повідомлення - рішення №1, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 58480,00 грн. (за податковим зобов'язанням - 46784,00 грн., за штрафними санкціями - 11696,00 грн.) та податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 147127,00 грн. (за податковим зобов'язанням - 147127,00 грн., за штрафними санкціями - 0 грн.) (т.1 а.с. 9-10).

Позивач, не погоджуючись з рішеннями відповідача, оскаржив їх в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна господарська операція не підтверджується належними документами первинного бухгалтерського обліку, що свідчить про порушення позивачем вимог податкового законодавства; відповідач як суб'єкт владних повноважень довів правомірність податкових повідомлень-рішень від 16.04.2018 року №1 та №.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.6 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Згідно з п. 201.8 ст. 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту, навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2015 року між позивачем (замовник) та ТОВ "Лакшері Буд" (підрядник) укладено договір підряду №2, згідно якого підрядник зобов'язується виконати ремонтно-будівельні роботи на об'єкті за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 24 та передати виконані роботи згідно договірної ціни. (т. 1 а.с. 67- 72).

На виконання умов зазначеного договору позивачем надано: договір, технічне завдання, договірну ціну, акт приймання, довідку, розрахунки, відомості (т.1 а.с.67-109).

Перевіркою встановлено, що взаємовідносини позивача з контрагентом ТОВ "Лакшері Буд" ґрунтувалися на договорі підряду № 2 від 03.08.2015 року, підписаному від імені ТОВ "Лакшері Буд" ОСОБА_1 03.08.2015 року.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 03.08.2015 року керівником ТОВ "Лакшері Буд" зазначений ОСОБА_2 (з 06.04.2015 року), ОСОБА_1 - керівник товариства з 18.08.2015 року (т. 1 а.с. 235-241).

Колегія суддів зазначає, що укладення договору, у даному випадку підряду, фактично є зафіксованим наміром сторін на здійснення певних дій, що матимуть певні правові наслідки.

При цьому, юридичним наслідком для податкового обліку підприємства є саме фактичний рух активів, що підтверджується відповідною первинною документацією.

Так, згідно з пп.134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України визначено право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що дійсно договір підряду № 2 від 03.08.2015 року від імені ТОВ "Лакшері Буд" підписаний ОСОБА_1, який на той момент не мав повноважень керівника підприємства.

Однак, технічне завдання, договірна ціна, та інші первинні документи (акт приймання виконаних будівельних робіт, довідка про вартість виконаних будівельних робіт, відомості, розрахунки), первинні бухгалтерські документи, що є підставою для формування податкового кредиту з ПДВ та податку на прибуток, датовані 21.08.2015 року, та підписані від імені ТОВ "Лакшері Буд" уповноваженою на те особою.

З огляду на що, колегія суддів зазначає про правомірне формування платником податків податкових зобов'язань на підставі таких первинних документів, складених у виконання договору підряду № 2 від 03.08.2015 року.

Також колегія суддів відхиляє посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень, як доказ нереальності господарських операції вчинених з контрагентами, оскільки відповідачем не надано доказів їх наявності, крім того відповідно до ч.6 ст.78 КАС України лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В той же час, жодного вироку по притягненню посадових осіб ТОВ "Лакшері Буд" до відповідальності по спірним господарським операціям, ухвал про закриття провадження і звільнення таких осіб від кримінальної відповідальності або постанов суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили не існує, зворотнього відповідачем не доведено.

Юридична відповідальність має індивідуальний характер, тому позивач не може нести відповідальність за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Крім того, порушення контрагентами позивача вимог законодавства про порядок здійснення господарської діяльності не може бути підставою для висновку щодо безтоварності відповідних господарських операцій, належним чином підтверджених.

Жодних доказів на підтвердження того, що позивач або контрагент позивача не мали адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по спірним операціям та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань, матеріали справи не містять, а відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, зворотнього не доведено.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 77 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом апеляційної інстанції досліджено первинні документи, які згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, є підставою для податкового обліку та встановлено, що останні містять відомості, які у повній мірі відображають суть господарських операцій, що відбулись між позивачем та його контрагентом, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування своїх податкових зобов'язань.

Доказів недобросовісності платника (позивача у справі), а також того, що відомості, які містяться у поданих ним документах неповні, недостовірні та (або) суперечливі, відповідачем не надано.

Твердження контролюючого органу та суду першої інстанції про відсутність факту реальності господарських операцій позивача з контрагентом спростовані наявними доказами в матеріалах справи, зважаючи на те, що первинні документи, складені позивачем та його контрагентом у ході господарських операцій, відповідають вимогами чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а отже і підтверджують суму задекларованого позивачем податку, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування.

Отже, господарські операції між позивачем та контрагентом фактично мали реальний характер, оформлені не лише документально, а й спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеним договором, а тому висновки викладені відповідачем в акті перевірки, є необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, податкові повідомлення- рішення ГУ ДФС у Харківській області від 16.04.2018 №1 та № є неправомірними, підлягають скасуванню, а позов задоволенню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно ст. 317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям постанови про задоволення позову ТОВ "Церій Фарм".

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду першої інстанції - 3084,12 грн. та апеляційної скарги - 4626,19 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4792 від 09.07.2018 року, № 273 від 07.11.2018 року (т. 1 а.с. 4, т. 2 а.с. 19).

Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позов задоволено, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 7710,31 грн. (3084,12 грн + 4626,19 грн).

Керуючись ст. ст. 315, 217, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм" - задовольнити

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 по справі № 2040/5524/18 скасувати.

Прийняти постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм" задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 16.04.2018 року №1 та №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Церій Фарм" витрати по сплаті судового збору у розмірі 7710 (сім тисяч сімсот десять) грн. 31 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Постанова складена в повному обсязі 11.03.19 року