Справа № 520/1645/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
місто Харків
13.03.2019 р. справа №520/1645/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши за процедурою письмового провадження у порядку ст. 263 КАС України справу за позовом
ОСОБА_1 , ОСОБА_2
до УПтаСЗН Дергачівської РДА Харківської області
про1) визнання протиправними дій з приводу відмови у наданні статусу особи, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 2) зобов`язання вчинити дії з приводу оформлення та видачі посвідчення про право користування пільгами, які встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" для членів сімей військовослужбовців, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, -
встановив:
Матеріали позову одержані судом 19.02.2019 р. Рішення про прийняття справи до розгляду було прийнято 20.02.2018 р. Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті може бути розпочатий з 11.03.2019 р.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивачі як батьки громадянина, померлого внаслідок травми, отриманої на території проведення АТО, мають право на отримання статусу осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з видачею відповідних посвідчень.
Відповідач, Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, з поданим позовом не погодився.
Аргументуючи заперечення проти позову зазначив, що спірна відмова є законною і обґрунтованою, оскільки син позивачів загинув у результаті нещасного випадку, отже, батьки загиблого не мають право на отримання статусу осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Суд, вивчивши доводи позову і відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
За матеріалами справи судом встановлено, що позивачі є батьками померлого військовослужбовця ОСОБА_3 , який за контрактом проходив військову службу у Збройних Силах України у складі військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.
Наявні в матеріалах справи докази також свідчать, що ОСОБА_3 в період з 03.02.2017р. по 16.02.2017р. та з 01.03.2017р. по 04.04.2017р. безпосередньо брав участь в антитерористичній операцій (далі за текстом - АТО), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції.
04.04.2017р. ОСОБА_3 загинув під час проходження військової служби у зоні проведення АТО, що підтверджується наявними в матеріалах копією свідоцтва про смерть та витягу із наказу про виключення зі списків особового складу військової частини.
Згідно з постановою №7 медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській області", поранення ОСОБА_3 , що призвело до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), одержане в результаті нещасного випадку, так, пов`язане з проходженням військової служби.
За твердженням позивачів 08.11.2018р. мала місце подія звернення до Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області з приводу набуття правового статусу особи як «Член сім`ї загиблого ветерана війни» і отримання відповідних посвідчень.
З цього приводу суд зазначає, що позивачі не надали до суду жодних належних та допустимих доказів їх звернення до владного суб"єкта, проте оскільки відповідачем визнані обставини наявності звернень позивачів і надання на них відповідей, то суд сприймає факт звернень як доведений.
Рішеннями відповідача у формі листів від 21.11.2018 р. №7308/09 та №7309/09 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (відповідно) було відмовлено у видачі посвідчень членів сімей загиблого.
Як з`ясовано судом, фактичним мотивом для видання оскаржених рішення послугувало судження владного суб`єкта про загибель сина позивачі унаслідок нещасного випадку. Перевіряючи відповідність закону оскарженої поведінки владного суб`єкта у спірних правовідносинах, суд зазначає, що правовідносини з приводу проходження особою військової служби та правових наслідків спричинення шкоди здоров`ю або загибелі військовослужбовця унормовані, насамперед, приписами ст.ст.17 і 65 Конституції України, Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Так, відповідно до абз.8 п.1 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (у редакції з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо посилення соціального захисту учасників антитерористичної операції, учасників Революції Гідності та членів сімей загиблих таких осіб» від 14.11.2017р. № 2203-VІІІ, набрав чинності 24.02.2018р.; далі за текстом - Закон №2203-VІІІ) чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Пунктом 2 розділу ІІ (Прикінцеві положення) Закону № 2203-VІІІ встановлено, що право на отримання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», мають також члени сімей осіб, які до набрання чинності цим Законом померли внаслідок захворювання, одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що процедура надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» деталізована приписами Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, деяким категоріям осіб (затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015р. №740; далі за текстом - Порядок №740).
Як передбачено абз. 5 п. 2 Порядку № 740, статус особи, на яку поширюється чинність Закону, згідно з цим Порядком надається: сім`ям військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) і працівників Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
За приписами п.3 Порядку №740 до членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, належать, зокрема, батьки загиблого.
Відповідно до п. 4 Порядку № 740 підставами для надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, є для осіб, зазначених в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку: свідоцтво про смерть (копія) або повідомлення про загибель особи; документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, або документи про безпосереднє залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення; постанова штатної військово-лікарської комісії відповідного військового формування.
За правилами п.п. 5, 6 Порядку № 740 для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, членам сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, необхідно подати структурному підрозділу місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення заяву і документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку. Рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається структурними підрозділами місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів. Відсутність документів, визначених пунктом 4 цього Порядку, та їх недостовірність є підставою для відмови в наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону.
Судом достеменно встановлено, що обставини відсутності перелічених вище документів або їх фальшивості чи недостовірності владним суб`єктом в основу спірної відмови не покладені.
Приєднаними до справи доказами підтверджено, що військовослужбовець загинув у зоні АТО при виконанні обов`язків військової служби у спосіб захисту територіальної цілісності та незалежності Держави Україна.
Доказів пов`язаності події загибелі військовослужбовця із вчиненням кримінального правопорушення, скоєнням адміністративного делікту чи дисциплінарного проступку, настання події загибелі виключно у наслідок знаходження особи у стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння, самогубства чи самонівечіння матеріали справи не містять.
Довід владного суб"єкта про нещасний випадок судом відхиляється як юридично неспроможний, адже Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містить жодного застереження стосовно ненадання такого статусу членам родини військовослужбовця у разі загибелі військовослужбовця в результаті нещасного випадку.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що прийняття рішення по суті поданих позивачем заяв вимагало від владного суб`єкта більш ретельного ставлення до розгляду звернень громадян, повного та вичерпного з`ясування всіх обставин.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст. 72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить висновку, що у спірних правовідносинах владний суб`єкт не забезпечив реалізацію управлінської функції відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України при винесенні рішення за письмовими зверненнями громадян.
Оскільки інших доводів, окрім того, що військовослужбовець - син позивачів загинув внаслідок нещасного випадку, владний суб`єкт в основу оскаржених рішень не поклав, а цей мотив визнаний судом недоведеним, то слід вважати підтвердженим факт порушення прав та інтересів позивачів у спірних правовідносинах у галузі справи соціального забезпечення, що є визначеною процесуальним законом обставиною для задоволення заявлених вимог в частині скасування оскарженого рішення.
Водночас з цим, з огляду на зміст абз. 1 ч. 4 ст. 245 КАС України та абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України суд не знаходить підстав для обтяження владного суб`єкта імперативним обов`язком вчинити дій щодо оформлення та видачі позивачам посвідчень членів сім`ї загиблого ветерана війни, позаяк УПСЗН району у даному конкретному випадку не досліджувало, не оцінювало та не викладало у спірному письмовому рішенні власних суджень з приводу інших обставин, які мають значення для оформлення та видачі посвідчення.
Тому, суд обтяжує владного суб`єкта обов`язком вирішити питання за зверненням громадянина з приводу видачі посвідчень, адже після скасування оскаржених рішень порушені зацікавленими особами питання продовжують залишатись нерозв`язаним.
Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139, 143 КАС України та Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, ст.ст.72-77, 211, 241-243, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов - задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати оформлені листом від 21.11.2018 р. №7308/09 та листом від 21.11.2018р. №7309/09 рішення Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області.
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області вирішити по суті заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний код - НОМЕР_2 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ; місцезнаходження - АДРЕСА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) від 08.11.2018р. з приводу оформлення та видачі посвідчення про право користування пільгами, які встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" для членів сімей військовослужбовців, які загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення з урахуванням даного рішення суду шляхом видачі посвідчення.
У решті вимог позов - залишити без задоволення.
Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
Роз`яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Сліденко А.В.