Справа № 638/2964/19
Суддя: Подус Г. С.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/2964/19

Провадження № 2-а/638/197/19

05.03.2019 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Подус Г.С.,

секретар судового засідання Коваленко О.В.,

представник позивача ОСОБА_1

перекладачі ОСОБА_2, ОСОБА_8

відповідач ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в порядку спрощеного позовного провадження в м. Харків адміністративну справу за позовом Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, третя особа Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України про продовження строку затримання з метою ідентифікації,-

встановив:

01.03.2019 року представник Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, третя особа Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України про продовження строку затримання з метою ідентифікації.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07 серпня 2018 року о 13 год. 00 хв. відповідача затримано за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон з Російської Федерації у складі групи з восьми громадян Бангладеш, чим скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Будь-яких документів, які посвідчують особу відповідач не має, документи, які надають право на проживання та працевлаштування в Україні відсутні, будь-якого законного засобу існування не має, підстав, які виключають адміністративну відповідальність за скоєне правопорушення судом не встановлено, з заявою про добровільне повернення з України до органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері міграції відповідач не звертався, кошти на повернення до країни походження у останнього відсутні. 24 вересня 2018 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова по справі №638/11497/18 залишено без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення. 07 лютого 2019 року судом прийнято рішення про продовження терміну затримання відповідача строком на один місяць. Під час розгляду справи, судом встановлено наявність запитів на адресу органів державної влади України та дипломатичних представництв про ідентифікацію відповідача та, в зв'язку із фактичним наданням копії документів на ім'я відповідача 24 січня 2019 року, у позивача було недостатньо часу для ідентифікації, отримання відповідних документів на його ім'я та приналежності копії документу відповідачу. З 07 лютого 2019 року, тобто з фактичного оголошення судового рішення, позивачем здійснено наступні заходи з ідентифікації відповідача: 13 лютого 2019 року за. №81/1630відповідно до розділу ІІІ наказу МВС України від 29.02.2016 №141 «Про затвердження Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» направлено запит на адресу третьої особи надати допомогу у ідентифікації особи відповідача з заповненням ним анкети із зазначенням відомостей згідно копії паспортного документу, який ним попередньо наданий, з метою пере направлення на адресу дипломатичної установи для його ідентифікації. 15 лютого 2019 року на №81/1630 від 13.02.2019 отримано відповідь від третьої особи з анкетою з відомостями про відповідача. Інформація у попередній анкеті відрізняються з ново отриманими відомостями, що може свідчити про відсутність належної співпраці з боку відповідача щодо його ідентифікації. 26 лютого 2019 року за №81/2079 на адресу Посольства України в Республіці Польща направлено анкету відповідача з його фотокартками, як це визначено положеннями Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом МВС, АДПСУ, СБУ від 23.04.2012 №353/271/150. 13 лютого 2019 року за №81/1617 на не ідентифіковану електронну адресу, з якої надійшла копія паспортного документу, направлено запит про надання оригіналів документів про особу відповідача на адресу позивача або третьої особи. 28 лютого 2019 року на вих. №3627 з не ідентифікованої електронної адреси надійшла відповідь про відсутність оригіналу паспортного документу, що також може свідчити про відсутність будь-яких документів, за якими можливо ідентифікувати відповідача.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 01.03.2019 року відкрито провадження по справі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав вказаних в ньому та просив суд його задовольнити.

Відповідач, громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, проти позову заперечував, та просив його звільнити.

Представник третьої особи, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 року позовні вимоги Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 про затримання з метою ідентифікації - задоволено. Затримано з метою ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, терміном до шести місяців з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 року апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_7 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.08.2018 по справі № 638/11497/18 залишено без змін.

07 лютого 2019 року Дзержинським районним судом м. Харкова прийнято рішення про продовження терміну затримання відповідача строком на один місяць.

З 07 лютого 2019 року, тобто з фактичного оголошення судового рішення, позивачем здійснено наступні заходи з ідентифікації відповідача:

13 лютого 2019 року за. №81/1630 відповідно до розділу ІІІ наказу МВС України від 29.02.2016 №141 «Про затвердження Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» направлено запит на адресу третьої особи надати допомогу у ідентифікації особи відповідача з заповненням ним анкети із зазначенням відомостей згідно копії паспортного документу, який ним попередньо наданий, з метою перенаправлення на адресу дипломатичної установи для його ідентифікації. (а.с. 23)

15 лютого 2019 року на №81/1630 від 13.02.2019 отримано відповідь від третьої особи з анкетою з відомостями про відповідача. Інформація у попередній анкеті відрізняються з ново отриманими відомостями, що може свідчити про відсутність належної співпраці з боку відповідача щодо його ідентифікації. (а.с.24)

26 лютого 2019 року за №81/2079 на адресу Посольства України в Республіці Польща направлено анкету відповідача з його фотокартками, як це визначено положеннями Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом МВС, АДПСУ, СБУ від 23.04.2012 №353/271/150. (а.с.25-29)

13 лютого 2019 року за №81/1617 на не ідентифіковану електронну адресу, з якої надійшла копія паспортного документу, направлено запит про надання оригіналів документів про особу відповідача на адресу позивача або третьої особи. (а.с. 30)

28 лютого 2019 року на вих. №3627 з не ідентифікованої електронної адреси надійшла відповідь про відсутність оригіналу паспортного документу, що також може свідчити про відсутність будь-яких документів, за якими можливо ідентифікувати відповідача.(а.с. 32)

Відповідно до вимог розділу ІІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС України від 29.02.2016 №141, ПТПІ повідомлено про надходження копії паспортного документа з проханням надати відомості щодо наявності оригіналу паспортного документа у відповідача та його надходження на адресу установи.

На даний час документів, які посвідчують особу та надають право виїзду з України відповідачу, на адресу позивача не надходило, до третьої особи оригінал такого документу не надався, відповіді з даного питання від дипломатичних представництв Народної Республіки Бангладеш не надходило, клопотання про взяття на поруки від підприємств, установ чи організацій, зареєстрованих на території України у визначеному законом порядку, або про внесення застави, як це визначено положеннями ст. 289 КАСУ, не надходило.

У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що:

«1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом,:

f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».

Стаття 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає, щоб затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції розглядалося як обґрунтовано необхідний захід, наприклад, з метою запобігти вчиненню особою злочину або втечі. У зв'язку з цим, стаття 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає інший від статті 5 § 1 (с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод рівень захисту: все, що вимагається відповідно до підпункту (f) - це «вжити заходів з метою депортації або екстрадиції». Відповідно, для цілей його застосування несуттєво, чи є рішення про примусове видворення обґрунтованим згідно з національним законодавством або Конвенцією (§ 112 рішення у справі "Чахал проти Сполученого Королівства", § 38 рішення у справі "Чонка проти Бельгії", § 69 рішення у справі "Насруллоєв проти Росії", § 109 рішення у справі "Солдатенко проти України").

Затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції може бути виправдане у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод запитами від компетентних органів, навіть якщо офіційне прохання або наказ про екстрадицію не видано, оскільки такі запити можуть вважатися «заходами» в розумінні цього положення ("Х проти Швейцарії", рішення Комісії від 9 грудня 1980 року).

Згідно ч.ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців. Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Виходячи з правового аналізу ст. 289 КАС України можна стверджувати, що інститут продовження строку затримання застосовується адміністративним судом у разі наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, якими є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Судом встановлено той факт, що відповідач лише 24.01.2019 року надав позивачу копію його паспорту, однак суд також бере до уваги, що позов подано 29.01.2019 року, а тому у позивача недостатньо часу для ідентифікування особи, і для встановлення приналежності копії документу саме відповідачу.

П. 2.7 Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 353/271/150 детально описує вжиття компетентними органами заходів щодо ідентифікації та документування іноземців та передбачає, що:

- у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу);

- у разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС;

- у разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Тобто, в розумінні Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, ідентифікація іноземця та документування свідоцтвом для повернення іноземця є двома різними процедурами.

Судом встановлено, що Харківським прикордонним загоном Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України з моменту винесення Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2019 року здійснювались заходи спрямовані на ідентифікування особи відповідача, однак громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 жодним чином не сприяє у встановленні його особистості.

Рекомендацією №R (2005) 7 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про документи, що засвідчують особу, та документи для поїздок за кордон і боротьбу з тероризмом» визначено, - (рос.) "Идентификация личности" означает уникальную комбинацию характеристик, относящихся к каждому физическому лицу, таких как фамилия, имя, дата и место рождения, пол и физические характеристики, которая в соответствии с внутригосударственным правом или международным правом там, где это применимо, позволяет компетентным органам установить личность.

Розділом ІІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затверджена наказом МВС України від 29.02.2016 № 141 визначено обсяг повноважень посадових осіб ПТПІ щодо здійснення заходів з ідентифікації.

Положенням підпункту "f" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в'їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський суд з прав людини у справі "Ливада проти України" (рішення від 26 червня 2014 року) зазначив, що проголошуючи право на свободу, пункт статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в не допущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків із права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті положення пункту 1 статті 5 про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування адміністративного затримання для забезпечення доступності особи для подальшого кримінального провадження становить свавільне позбавлення свободи.

Європейський суд з прав людини у справі "Амюр проти Франції" (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі "Дугуз проти Греції"(рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Суд приходить до висновку про доведеність такої умови, за якої неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, як відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, що є підставою для продовження строку затримання. Однак з метою дотримання прав відповідача, суд вважає достатнім та необхідним строком продовження затримання з метою ідентифікації - один місяць.

Враховуючи наведене в сукупності, суд приходить до висновку, що строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, необхідно продовжити на 1 місяць, з моменту винесення даного рішення, задовольнивши позов частково.

Керуючись ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. ст. 9, 241-246, 250, 271, 272, 289, 290 КАС України, -

ухвалив:

Адміністративний позов Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, третя особа Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України про продовження строку затримання з метою ідентифікації - задовольнити частково.

Продовжити термін затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою ідентифікації терміном на один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення до Другого апеляційного адміністративного суду.

На час апеляційного оскарження іноземці або особи без громадянства, у яких відсутні документи, що дають право на виїзд з України, продовжують утримуватися у спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях органів (підрозділів) охорони державного кордону чи Служби безпеки України або в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.03.2019 року.

Суддя