Справа № 826/4573/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/4573/18
УХВАЛА

12 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Губської Л.В., Епель О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві (далі - Відповідач-1, Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в м. Києві), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач-2, ГУ ПФ в м. Києві) про:

- визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві та ГУ ПФ України в м. Києві щодо не проведення перерахунку пенсії, призначеної ОСОБА_2;

- зобов'язання Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві скласти і направити виправлену довідку про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії ОСОБА_2 до ГУ ПФ України в м. Києві із зазначенням розмірів грошового забезпечення за нормами, чинними на 01.12.2015 року, за посадою начальника відділу оперативної установки УОС ГУМВС України в м. Києві/начальник відділу ГУНП в м. Києві з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських та додаткових видів зарплат та премій, що були складовими грошового забезпечення під час призначення пенсії Позивачу в процентному еквіваленті, а також надбавки за особливо важливі завдання, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та одноразової грошової допомоги при звільненні, які Позивачем фактично отримані протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення, та з яких було утримано єдиний соціальний внесок, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45;

- зобов'язання ГУ ПФ України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.12.2015 року, виходячи з розміру 62 % від грошового забезпечення для обчислення пенсії, на підставі довідки, наданої Ліквідаційною комісією Міністерства внутрішніх справ України урахуванням вимог Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ від 19.10.2000 року, без обмеження максимального розміру пенсії і без застосування положень постанови Кабінету Міністрів України № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши апеляційну скаргу, Шостий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 11.02.2019 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 295 КАС України. При цьому невідповідність наведеним положенням КАС України виявилася в тому, що Апелянтом пропущено тридцятиденний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, а заяви про поновлення строку подано не було.

Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху направлено на адресу Апелянта 12.02.2019 року.

На виконання вимог даної ухвали Позивачем до суду 25.02.2019 року направлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтовано тим, що повний текст оскаржуваного рішення 08.12.2018 року було отримано не особисто ОСОБА_2, а його батьком - ОСОБА_3, який не був обізнаний про факт подання сином позову. Оскільки у період з 07.12.2018 року по 14.12.2018 року Позивач перебував у місті Харкові, то про існування оскаржуваного рішення дізнався лише 14.12.2018 року після повернення до міста Києва. При цьому, як зазначає Апелянт, його батько не зміг згадати дату отримання поштового відправлення, а відтак ОСОБА_2 не був обізнаний про точний час вручення копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Крім того, Позивачем зазначено, що зі змістом ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху останній ознайомився 20.02.2019 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Розглянувши заявлене клопотання, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Як було встановлено в ухвалі від 11.02.2019 року про залишення апеляційної скарги без руху, повний текст оскаржуваного рішення було отримано Позивачем 08.12.2018 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 114). Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції з урахуванням вихідних та неробочих днів було 08.01.2019 року. Проте апеляційну скаргу, датовану 10.01.2019 року, подано до відділення поштового зв'язку 11.01.2019 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

Надаючи оцінку доводам Апелянта про те, що конверт із копією оскаржуваного судового рішення отримано не ним особисто, а батьком, який у подальшому не зміг пригадати точну дату його отримання, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Тобто, у розумінні процесуального закону саме день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення вважається днем вручення судового рішення.

При цьому, на переконання суду, твердження Апелянта про те, що він не міг встановити точну дату отримання поштового відправлення, є безпідставним, оскільки останній не був позбавлений права перевірити час вручення поштового відправлення №007 на інтернет-сайті АТ «Укрпошта».

Крім того, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2018 року було оприлюднене в Єдиному державному реєстрі судових рішень 08.11.2018 року, що, на думку суду, надавало змогу Позивачу ознайомитися з його змістом.

Доводи ОСОБА_2 про те, що у зв'язку зі значною кількістю додаткових вихідних і святкових днів останнім невірно розраховано термін подачі апеляційної скарги, судом відхиляються з огляду на те, що, як вбачається з матеріалів справи, інтереси Позивача у суді апеляційної інстанції представляє адвокат, тобто фахівець у галузі права, який повинен бути обізнаний про особливості обрахування процесуальних строків оскарження судового рішення.

У контексті наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов'язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов'язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Отже, тільки наявність об'єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку такого оскарження з поважних причин.

Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі №804/95/17.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для можливості визнання поважними причин пропуску ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2018 року. Інших доводів поважності причин пропуску строку Апелянтом не зазначено.

Крім того, у контексті наведеного суд вважає за необхідне зауважити, що законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Приписи ч. 3 ст. 299 КАС України визначають, що питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п'яти днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Підсумовуючи наведене та керуючись приписами Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне у відкритті апеляційного провадження відмовити та повернути апеляційну скаргу Апелянту.

Керуючись ст.ст. 248, 299, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення - відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Повернути Апелянту апеляційну скаргу та додані до неї матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель