Справа № 820/3802/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 р.Справа № 820/3802/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 10.10.18 року по справі № 820/3802/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22 грудня № про збільшення суму грошового зобов'язання за платежем Податок на доходи фіз. осіб, що спл фіз. особами за результатами річного декларування код платежу 11010500 у сумі 263 142, 00 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22 грудня № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем Військовий збір код платежу 11011000 у сумі 20420, 78 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.18 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішенняГоловного управління ДФС у Харківській області від 22 грудня 2017 року № про збільшення суму грошового зобов'язання за результатами річного декларування код платежу 11010500 у сумі 263142,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 22 грудня 2017 року № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем Військовий збір код платежу 11011000 у сумі 20420,78 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням ДФС у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що в порушення вимог пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.3 п. 168 ст. 168 проведе, ПКУ фізичною особою ОСОБА_1 не задекларовано дохід у розмірі 1 089 108,01 грн. та не сплачено податок на доходи фізичних осіб за ставками, визначеними п. 167.1 ст. 167 цього кодексу у сумі 210 513,60 грн. та військовий збір у сумі 16 336,62 грн. Зазначає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження отримання позивачем додаткового блага, наявності у ОСОБА_1 приросту показників та/або майнового стану як платника податків. Посилається на правову позиція викладену у постановах Верховного Суду від 08.06.2018р. у справі № 814/ 574/16, від 26.06.2018 р. у справі № 802/1108/17-а . На підставі вищевикладеного, приймаючи податкові повідомлення-рішення від 22.12.2017 № про визначення грошових зобов'язань з податку на доходи з фізичних осіб у загальному розмірі 263 142,00 грн., № про застосував штрафних (фінансових) санкцій у сумі 170,00 грн., № про визначення грошових зобов'язань з військового збору у сумі 20 420,78 грн., Головне управління ДФС у Харківській області діяло на підставі та в межах повноважень, визначених Законом. На підставі вищевикладеного просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 р. у справі № 820/3802/18. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову фізичній особі - ОСОБА_1 - відмовити в повному обсязі.

Від позивача по справі, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що з апеляційною скаргою відповідача не згодний. Вважає, що ухвалене судом рішення у повному обсязі відповідає чинному законодавству, прийнята з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права. Розгляд справи просить провести за його відсутності.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений заздалегідь та належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що на підставі наказу № 5672 від 11.10.2017 Головним управлінням ДФС у Харківській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податку - фізичної особи ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_3, з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.

За результатами проведеної перевірки 29.11.2017 Головним управлінням ДФС у Харківській області було складено акт № 2273/20-40-13-14-08/НОМЕР_3 та винесено податкові повідомлення - рішення від 22.12.2017 № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на суму основного платежу - 210513,60 грн., штрафної санкції - 52628,40 грн. та № про збільшення суми грошового зобов'язання по військовому збору на суму основного платежу - 16336,62 грн., штрафної санкції - 4084,16 грн.

Рішенням Державної фіскальної служби України вказані податкові повідомлення - рішення залишені без змін.

Не погоджуючись із висновками акту та податковими повідомленнями - рішеннями. позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З матеріалів справи вбачається, що 25.04.2008 між позивачем та АКБСР «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 839/3/27/38/8-323 з метою асоційованого членства в споживчому товаристві з метою отримання житла (а.с.29-38).

За умовами вказаного кредитного договору ОСОБА_1 отримав від банку кошти у сумі 173527 доларів США. яку зобов'язався повернути на умовах, викладених в договору.

Зазначена суми позики після перерахування з позичкового рахунку через операційну касу банку конвертується в гривню для подальшого перерахування на поточний рахунок відповідно до умов укладеного договору асоційованого товариства у споживчому товаристві.

Відповідно до довідки ПАТ «Укрсоцбанк» № 10.1.-87/96-10873 від 05.08.2014 в період з 25.04.2008 по 05.08.2014 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позивачем було сплачено 55476,53 доларів США, що еквівалентно 442288,42 грн., борг за кредитом та 48145,75 доларів США, що еквівалентно 404697,59 грн. відсотків за кредитом. Строкова заборгованість за кредитом становить 97226,94 доларів США, заборгованість по нарахованих процентах складає - 983,07 доларів США (а.с.50-51).

25.04.2008 між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір № 1 про внесення змін до кредитного договору № 839/3/27/38/8-323, відповідно до якого погашення заборгованості за договором кредиту у сумі 49294,00 доларів США здійснюється позивачем не пізніше 16.07.2015. У разі виконання зазначених умов ОСОБА_1 набуває права на анулювання (прощення) залишку заборгованості за кредитним договором.

Позивачем були виконані умови додаткової угоди № 1 щодо внесення суми у розмірі 49294,00 доларів США в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до Заяви про сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням позивачу анульовано суму основної заборгованості по кредиту в розмірі 49292,22 дол. США. Датою анулювання (прощення ) заборгованості вважається 16.07.2015р. (а.с. 114).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження отримання позивачем додаткового блага, наявності у ОСОБА_1 приросту показників фінансового та/або майнового стану, як платника податку. Таким чином, Головним управлінням ДФС у Харківській області не доведено складу правопорушення, за яке до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції.

Суд апеляційної інстанції зданим висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов'язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов'язаний виконати всі обов'язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов'язань» від 09 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 07 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України була доповнена абзацом другим, у зв'язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При вирішенні даного спору слід враховувати й положення пункту 56.21 статті 56 ПК України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, проголошеним у статті 4 ПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування інших платежів.

Отже, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту) та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, у тому числі шляхом повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу, зобов'язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Відповідно до Заяви про сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, позивачу анульовано суму основної заборгованості по кредиту в розмірі 49292,22 дол. США. Датою анулювання (прощення )заборгованості вважається 16.07.2015р. Також відповідно до даної заяви позивачу повідомлено про обов'язок платника податків самостійно сплатити податок з доходів фізичних осіб з суми прощеної основної заборгованості за кредитом і відобразити такий дохід у річній податковій декларації відповідно до вимог підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України (а.с. 114).

Враховуючи вищенаведене, те що позивачу анульовано (прощено) кредитором основну суму заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 49292,22 доларів США колегія суддів приходить до висновку, що вказана сума у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2015 рік.

При цьому, як встановлено в ході розгляду справи, кредитором було належним чином повідомлено позивача про прощення (анулювання) боргу у заявах під підпис особисто, тобто дотримано умови, з якими положення підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України пов'язують обов'язок платника податків відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 24.10.2018 р. у справі № 826/6896/17.

Щодо посилань позивача в відзиві на апеляційну скаргу на те, що сума прощеної (анульованої) кредитором заборгованості, може включати в себе як основну суму кредиту, так і відсотки за користування ним, комісії та штрафні санкції (пеню) та те, що жодних розрахунків щодо заборгованості з боку банку ані позивачу, ані відповідачу надано не було, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Заявою про сплату заборгованості згідно умов Опції 50-50 з частковим анулюванням, позивачу анульовано саме суму основної заборгованості по кредиту в розмірі 49292,22 дол. США. Заборгованість за процентами та по комісіям позивачу не анульовувалась. (а.с. 114)

Враховуючи вищенаведене, посилання позивача на необхідність проведення відповідного розрахунку щодо заборгованості, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Посилання позивача та суду першої інстанції на п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164 ПК України, та те, що загальна сума повернута позивачем банку значно перевищувала суму отриманого кредиту, колегія суддів вважає необґрунтованою.

Ст. 164.1.17 ст. 164 ПК України чітко визначає, що анульована (прощена) кредитором основна сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту) є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Законом не передбачено зменшення цієї суми на суму сплачених процентів.

При цьому приймаючи рішення по суті, колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку не підлягає застосуванню пункт 8 підрозділ 1 розділу XX Податкового кодексу України, який стосується регулювання правовідносин, які складаються щодо прощення (анулювання) кредитором суми боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті відносно якого відбулась зміна валютного зобов'язання з іноземної у гривню, оскільки, в даному випадку, з матеріалів справи не вбачається переходу з іноземної валюти в гривню.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, але суд першої інстанції помилково зробив висновки про задоволення позову .

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права..

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року по справі № 820/3802/18 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис) А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло І.С. Чалий

Повний текст постанови складено 11.03.2019 року