Справа № 0940/1589/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3823/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Пліша М.А.

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

позивач: ОСОБА_1

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі №0940/1589/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в місті Івано-Франківську про визнання дій протиправними та зобов'язання до їх вчинення,-

суддя в 1-й інстанції - Скільський І.І.,

час ухвалення рішення -не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,-

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2018 року позивач - ОСОБА_1,звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську та просив визнати дії Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську щодо відмови у скасуванні розпоряджень №822539 від 13 жовтня 2015 року про призначення пенсії з 06 липня 2015 року по інвалідності й розпорядження №822539 від 21 березня 2016 року про перерахунок пенсії з 15 березня 2016 року за віком, а також відмови у видачі розпорядження про перерахунок пенсії відповідно до норми абзацу 1 ч.12 ст.20 Закону України «Про статус народного депутата України» №2810-XII від 21 листопада1992 року протиправними та зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську призначити і здійснити перерахунок пенсії відповідно до норми абзацу1 ч.12 ст.20 Закону України «Про статус народного депутата України» №2810-XII від 21 листопада 1992 року з 06 липня 2015 року на підставі довідок Апарату Верховної Ради України №20-25/1527 від 25 червня 2018 року і №15/13-832(136850) від 26 червня 2018 року про заробітну плату працюючого народного депутата України та розпорядження Голови Верховної Ради України №850-к від 20 грудня 2017 року й виплатити недоотриману суму пенсії як різницю суми від нового нарахованого місячного розміру пенсії до місячного розміру отримуваної пенсії за період з дня її призначення до дня проведення нового розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 21 вересня 1990 року по 11 травня 1994 року був обраний народним депутатом України першого скликання, де працював на посаді голови підкомісії з питань релігії та міжконфесійних відносин Комісії Верховної Ради України з питань культури і духовного відродження. З 06 липня 2015 року розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської області №822539 від 13 жовтня 2015 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання, а з 15 березня 2016 року розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської області №822539 від 21 березня 2016 року здійснено перевід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. 01 жовтня 2017 року у відповідності до пенсійної реформи за матеріалами пенсійної справи позивача проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а з 01 квітня 2018 року здійснено масовий перерахунок пенсії від стажу роботи, внаслідок чого пенсія позивача склала - 2788,75 грн.. Вважаючи, що у нього є право на призначення та нарахування пенсії у відповідності до Закону України «Про статус народного депутата України» 17 липня 2018 року позивач звернувся з листом від 16 липня 2018 року до відповідача про скасування розпоряджень №822539 від 13 жовтня 2015 року та №822539 від 21 березня 2016 року, як індивідуальних протиправних актів, проведення заново розрахунку пенсії відповідно до норм абзацу 1 частини 12 статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» №2810-XII від 21 листопада 1992 року та виплатити йому недоотриманої суми пенсії, як різниці суми від нового нарахованого місячного розміру пенсії до місячного розміру отримуваної пенсії за період з дня її призначення до дня проведення нового розрахунку. У відповідь на звернення ОСОБА_1, відповідач своїм листом від 27 липня 2018 року № 282/Д-15 відмовив позивачу у задоволенні його вимог наведених у поданому листі. Позивач вважає відмову відповідача необґрунтованою, протиправною, прийнятою з порушенням норм Конституції України та законів України.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1, оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права. Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскільки норми ч.12 ст.20 Закону України «Про статус народного депутата України» були чинними аж до 03 жовтня 2017 року, то Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську неправомірно було застосовано до нього Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» при призначенні та перерахунку пенсії. Разом з тим, звертає увагу, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином вважає, що оскільки Закон України «Про статус народного депутата України» набрав чинності з 1992 року і діяв до 03 жовтня 2017 року у зв'язку з внесенням до ч.12 ст.20 у нього Законом України №2148-VIIIвідповідних змін, а пенсія відповідачем призначена і нарахована на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який вступив у дію з 09 липня 2003 року, і який з огляду на ч.1 ст.58 Конституції України на вказані правовідносини на той час не поширювався, то діями Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську становище позивача безпідставно і незаконно погіршено, що є неприпустимим.

26 грудня 2018 року відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга подана відповідачем безпідставно з мотивів викладених в відзиві на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач - ОСОБА_1 з 21 вересня 1990 року по 11 травня 1994 року був обраний народним депутатом України першого скликання, де працював на посаді голови підкомісії з питань релігії та міжконфесійних відносин Комісії Верховної Ради України з питань культури і духовного відродження.

З 06 липня 2015 року розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської області №822539 від 13 жовтня 2015 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивачу призначено пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання, а з 15 березня 2016 року розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської області №822539 від 21 березня 2016 року здійснено перевід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.

17 липня 2018 року позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську Івано-Франківської області з листом в якому просив скасувати Розпорядження №822539 від 13 жовтня 2015 року про призначення пенсії з 06 липня 2015 року по інвалідності (інвалід ІІ групи) Розпорядження №822539 від 21 березня 2016 року про перерахунок пенсії з 15 березня 2016 року за віком як такі, які здійснені з порушенням норм законодавства та видати нові розпорядження і провести новий розрахунок пенсії позивача відповідно до норм абзацу першого частини 12 статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» №2810-XII від 21 листопада 1992 року. У зв'язку із проведенням нового розрахунку пенсії відповідно до норм абзацу першого частини 12 статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України», виплатити недоотриману суму пенсії як різницю суми від нового нарахованого місячного розміру пенсії до місячного розміру отримуваної ним пенсії за період з дня її призначення до дня проведення нового розрахунку (а.с.11-13).

Відповідач листом від 27 липня 2018 року за №282/Д-15 повідомив позивача, що згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VІІІ, з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування». З 01 жовтня 2017 року у статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» внесено зміни у пункті 12, де зазначено що пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (зміни від 3 жовтня 2017 року №2148-VІІІ). Пенсія призначена та виплачується згідно чинного законодавства (а.с.23-24).

Не погоджуючись з відмовою відповідача та вважаючи дії Управління Пенсійного фонду України в м.Івано-Франківську протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент призначення та перерахунку пенсії позивача в законодавстві відсутні норми, які б регламентували призначення умови та порядок проведення такого перерахунку, а отже у відповідача не було правових підстав для здійснення її призначення та перерахунку відповідно до абзацу 1 ч.12 ст.20 Закону України «Про статус народного депутата України».

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про статус народного депутата України» визначає статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень.

Відповідно до абзацу першого, частини дванадцятої статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) після досягнення чоловіками 62 років і жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 60 відсотків суми місячної заробітної плати працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. Нарахування пенсії здійснюється із суми заробітної плати, що складається з посадового окладу з урахуванням усіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент призначення пенсії.

Абзацом шостим частини дванадцятої статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) передбачено, що у разі зміни розміру заробітної плати працюючим народним депутатам відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється з усієї суми заробітної плати працюючих народних депутатів з дня виникнення права на перерахунок пенсій без обмеження граничного розміру пенсії.

В силу ч. 17 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України», положення частин другої, третьої, п'ятої, шостої, одинадцятої, дванадцятої, тринадцятої, чотирнадцятої, п'ятнадцятої, шістнадцятої цієї статті поширюються також на народних депутатів України починаючи з першого скликання і не можуть бути скасовані чи звужені іншими законодавчими актами.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28 грудня 2014року, згідно з пунктом 28 якого, визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій народним депутатам України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Разом з цим, як вірно встановлено судом першої інстанції, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII внесені зміни до ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України».

Приписи частини дванадцятої статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» у редакції, яка набрала чинності з 11 жовтня 2017 року та застосовується з 01 жовтня 2017 року, передбачають, що пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у зв'язку із набуттям чинності вищезазначених Законів, норми ч. 12 ст. 20 Закону України «Про статус народного депутата України», що передбачали перерахунок пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення народного депутата, втратили чинність.

Разом з цим, Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» № 76-VIII від 28 грудня 2014 року не містить аналогічної норми, яка б визначала умови та порядок перерахунку пенсій, у зв'язку з підвищенням заробітної плати народним депутатам України.

Аналізуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що з 01 червня 2015 року у відповідності до наведених вимог Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» пенсії відповідно до статті 20 Закону України «Про статус народного депутата України» №2790, не призначаються, а призначені до 01 червня 2015 року - не перераховуються.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу 06 липня 2015 року призначено пенсію по інвалідності 2 група загальне захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Розпорядження 822539 від 13 жовтня 2015 року).

З 15 березня 2016 року відповідно до заяви позивача від 15 березня 2016 року №5/346 переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (Розпорядження 822539 від 21 березня 2016 року).

Таким чином, аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що на момент виникнення права на призначення та перерахунок пенсії позивача, в законодавстві відсутні норми, які б регламентували призначення умови та порядок проведення такого перерахунку, таким чином у відповідача не було правових підстав для здійснення її призначення та перерахунку відповідно до абзацу 1 ч.12 ст.20 Закону України «Про статус народного депутата України».

Також судом першої інстанції вірно враховано рішення Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року (у справі за заявою «Велікода проти України») яким звернуто увагу на те, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на те, що у законодавстві, що регулює питання перерахунку пенсії вказаної категорії осіб, відбулись зміни, тобто, по новому врегульовано відносини у даній сфері. На час розгляду даної справи положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не визнані неконституційними.

Покликання апелянта на те, що, відповідно до ст. 58 Конституції України, відмова пенсійного органу у здійсненні перерахунку пенсії позивача приводить до звуження (обмеження) змісту та обсягу його конституційних прав на пенсійне забезпечення не приймається колегією суддів до уваги, оскільки, відмова відповідача у такому перерахунку пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії позивача, яку він отримував до цього, тобто, не відбулося звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Враховуючи наведені обставини та здійснений аналіз норм чинного законодавства, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відповідач при відмові у перерахунку пенсії позивачу діяв на підставі, в межах і спосіб передбачених Конституцією України та законами України, відтак судом вірно відмовлено в позові.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

У п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст.243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2018 року у справі №0940/1589/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 11.03.2019 року у зв'язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.