Справа № 200/698/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року справа №200/698/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Міронової Г.М., Гаврищук Т.Г., розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року (повне судове рішення складено 15 січня 2019 року у м. Слов'янську) у справі № 200/698/19-а (суддя в І інстанції Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_2 до Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати пенсії з 01.08.2018 та зобов'язання поновити нарахування і виплату пенсії та сплатити заборгованість з 01.08.2018.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року позовну заяву було повернуто позивачеві на підставі пункту 3 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Не погодившись з таким судовим рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом безпідставно повернуто позовну заяву, оскільки жодною нормою законодавства не заперечується можливість представлення інтересів адвокатом одночасно в кількох органах. Діючим законодавством не передбачено, що в ордері мають бути перелічені всі назви органів (зокрема назви всіх судів України), якщо вказано на представництво у всіх існуючих судах України судах (до яких і належить Донецький окружний адміністративний суд), що також відповідає укладеному між адвокатом і клієнтом договору про надання правової допомоги, який було додано до позову.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 КАС України.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, місцевий суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 4, 5, 14, 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36 (далі - Положення № 36), ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням та повинен містити обов'язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов'язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

В доданому до позову ордері серії ДН № 014723 від 14.12.2018 у якості органу, де адвокатом надається позивачу правова допомога, вказано «у судах всіх інстанцій та юрисдикцій», тобто всупереч вимогам підпункту 15.4 п. 15 Положення № 36 не зазначено конкретної назви органу, у якому надається правова допомога адвокатом. Крім цього, всупереч пп. 15.5 п. 15 вказаного Положення, у цьому ордері не зазначено номер посвідчення адвоката України, ким та коли воно видане.

Отже, до позовної заяви не додано належних документів, які б підтверджували повноваження адвоката ОСОБА_1 на представництво у Донецькому окружному адміністративному суді ОСОБА_2, зокрема, повноважень на підписання позову від його імені.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси.

Частиною першою статті 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 КАС України повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

За приписами ст. 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката.

Отже, ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Відповідно до пункту 4 Положення № 36 про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням та повинен містити обов'язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Пункт 12 зазначеного Положення визначає, що ордер, що видається адвокатом, який здійснює свою діяльність індивідуально, підписується адвокатом та посвідчується печаткою адвоката (за її наявності).

Ордер, що видається адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням, обов'язково має містити підпис адвоката, який надає правову допомогу на підставі цього ордера, та підпис керівника адвокатського бюро, адвокатського об'єднання і скріплений печаткою юридичної особи (пункт 13 Положення № 36).

Відповідно до підпунктів 15.3, 15.4 пункту 15 Положення № 36 ордер повинен містити посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу/установи, уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату документа; назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності, відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI.

Колегія суддів звертає увагу, що виходячи зі змісту ч. 1, 3 ст. 26 Закону № 5076-VI, ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об'єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (ст. 400-1 Кримінального кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява підписана представником ОСОБА_2 - адвокатом ОСОБА_1, що підтверджується доданим до матеріалів справи ордером на надання правової допомоги від 31 липня 2018 року серії КС № 478801, який виданий на підставі договору-доручення про надання правової допомоги від 14 грудня 2018 року (а.с.15).

Отже, з наявного в матеріалах справи ордера серії КС № 478801 вбачається зазначення дати договору про надання правової допомоги - 14 грудня 2018 року, судових органів, в яких надається правова допомога - суди всіх інстанцій та органи міграційної служби, прізвищ та відповідних даних особи, якій надається правова допомога, та адвоката, який її надає.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2019 року у справі № 807/185/18 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 79698634).

Щодо посилання суду першої інстанції на відсутність зазначення в ордері даних про посвідчення адвокатів, то воно також є безпідставним, оскільки жодною нормою законодавства не передбачено обов'язок адвоката мати посвідчення. Натомість, зазначається лише про право (можливість) адвоката мати таке посвідчення. У зв'язку з цим п.п.15.5 п. 15 Положення № 36 слід тлумачити так, що дані про посвідчення адвоката зазначаються в ордері у разі, коли адвокат скористався правом оформити таке посвідчення, та не є обов'язковим реквізитом.

Положенням ч. 5 ст. 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № П/9901/736/18 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 78378934).

Також, слушними є доводи апелянта щодо безпідставності посилання суду на правові висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 9901/939/18, від 08 січня 2019 року у справі № 806/3022/17, від 13 грудня 2018 року у справі № 9901/960/18, оскільки фактичні процесуальні обставини в зазначених справах відрізняються від обставин справи, щодо якої здійснюється апеляційний перегляд.

При встановленні наведених фактів судом першої інстанції порушені норми процесуального права, які призвели до необґрунтованого прийняття судового рішення.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 315, 316, 320, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 15 січня 2019 року у справі № 200/698/19-а - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Повне судове рішення - 12 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді Т.Г. Гаврищук

Г.М. Міронова