Справа № 520/1539/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

13 березня 2019 р. справа №520/1539/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області
проскасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати постанову б/н від 20.10.2010 року ВДВС Василівського РУЮ, якою накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1) та скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_2 номер обтяження: 10591693, зареєстрований 09.12.2010 року за №10591693 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства "Інформаційний центр "Міністерства юстиції України", об'єкт обтяження: все нерухоме майно в межах суми боргу 32289 грн. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 20.10.2010 року ВДВС Василівського РУЮ. Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Васильківського районного управління юстиції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.10.2010 року державним виконавцем ВДВС Василівського РУЮ ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа №2-844, виданого 30.09.2010 року Василівським районним судом Запорізької області відкрито виконавче провадження б/н та накладено арешт на все майно ОСОБА_2. Позивач стверджує, що відносно нього не порушувалися справи по яким міг бути накладений арешт на все його майно. Разом з тим в Автоматизованій системі виконавчих проваджень міститься запис, що постановою державного виконавця від 30.12.2012 року виконавчий документ повернуто без виконання, а виконавче провадження б/н знищено, однак арешт з майна позивача не знятий.

На думку позивача накладення арешту на майно безпідставне та порушує його право власності, оскільки, ОСОБА_2 не є боржником виконавчого провадження в межах якого накладено арешт на його майно, крім того, виконавче провадження знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач у судове засідання не прибув, повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надсилав, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач - Василівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, у судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином, надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі. (а.с.35).

У письмовому відзиві на позов (а.с.34-35) зазначив, що діючим законодавством не передбачено зняття арешту з майна боржника, у зв'язку із поверненням виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження". На даний час виконавче провадження знищено, стан виконання виконавчого документа невідомо, перевірити достовірність винесеної державним виконавцем постанови неможливо, інформацією про сплати суми боргу, виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій не володіє, а тому підстав для зняття арешту не має. Таким чином, державний виконавець діях в межах повноважень, на підставі та у спосіб встановлений ЗУ "Про виконавче провадження", а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Як передбачено приписами ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

З матеріалів справи, судом встановлено, що позивачу з бази даних Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна стало відомо, що постановою державного виконавця ВДВС Василівського РУЮ ОСОБА_1 б/н від 20.10.2010 року про відкриття виконавчого провадження, накладено арешт на все майно ОСОБА_2 (ІПН - не зазначено) в межах суми боргу 32289 грн. за виконавчим листом №2-844, виданого 30.09.2010 року Василівським районним судом Запорізької області (а.с.8-14).

З метою з'ясування інформації стосовно підстав накладення арешту, позивач звернувся з інформаційними запитами до Василівського районного суду Запорізької області та до Василівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області.

Листом-відповіддю Василівського районного суду Запорізької області №3-2/993/2018 від 18.12.2018 року повідомлено, що в провадженні Василівського районного суду Запорізької області по справі №2-844/2010, де відповідачем виступав ОСОБА_2 не значиться (а.с.17).

Листом-відповіддю Василівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №30074/9 від 18.12.2018 повідомив, що на виконанні ВДВС згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень перебував виконавчий документ №2-844 від 30.09.2010 року виданий Жовтневим райсудом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2), місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь КС "Хортиця" суму боргу у розмірі 32289 грн. 19 коп.

Дата надходження виконавчого документа до державного виконавця 15.10.2010 року.

20.10.2010 року державним виконавцем відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника. Опис: постанову у строк до 27.10.2010 року.

27.10.2010 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору.

25.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про передачу виконавчого документа на виконання до підприємства, установи, організації. Підстава: боржник отримує пенсію.

15.02.2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, арешт застосовується з метою забезпечення виконання рішення.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, 30.12.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (стара редакція).

На даний момент виконавче провадження знищено. Стан виконання виконавчого документа невідомо, перевірити достовірність винесеної державним виконавцем постанови неможливо. Інформацією про сплати суми боргу, виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій не володіємо.

Станом на момент надання інформації, до відділу ДВС виконавчий документ №2-844 від 30.09.2010 року, виданий Жовтневим райсудом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2), місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь КС "Хортиця" суму боргу у розмірі 32289 грн. 19 коп. повторно не пред'являвся, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, журналу обліку виконавчих проваджень, переданих державному виконавцю, тому підстави для зняття арешту з майна відсутні (а.с.20-21).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 ст.52 Закону України від 21.04.1999 № 606 "Про виконавче провадження" (в редакції на час накладення арешту) визначає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника шляхом винесення відповідної постанови.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів існування на момент розгляду спору у суді виконавчих проваджень, у межах яких ОСОБА_2 виступає боржником та накладено арешт на його майно.

Суд звертає увагу, що відповідачем не взято до уваги той факт, що з письмового відзиву та листа ВДВС від 18.12.2018 року встановлено, що арешт на все майно накладено за виконавчим листом №2-844 від 30.09.2010 року, виданий Жовтневим райсудом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2), місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, в той час, коли РНОКПП ОСОБА_2 (позивача в даній справі) - НОМЕР_1.

Поряд з тим, суд зазначає, що в Автоматизованій системі виконавчих проваджень взагалі відсутні відомості РНОКПП боржника за виконавчим документом.

За таких підстав, суд доходить висновку, що державним виконавцем помилково внесено запис про арешт на майна позивача, за співпадінням прізвища, ім'я та по батькові позивача та боржника за виконавчим провадженням, яке знаходилось на виконанні в органі ДВС.

Таким чином, жодних підстав для продовження дії арешту майна позивача також не має.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Крім того, як встановлено ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правововідносин, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 №1404 "Про виконавче провадження".

Отже, відповідачем під час закінчення виконавчого провадження у встановленому порядку не припинено чинності арешту майна боржника, накладеного постановою державного виконавця Василівського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області.

Статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 року врегульовано порядок зняття арешту з майна, накладеного державним виконавцем.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, способом захисту права власника арештованого майна, є зняття арешту з майна та прийняття державним виконавцем відповідної постанови; при цьому право на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна не пов'язано з правомірністю такого арешту.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 22.04.2014р. № К/800/18629/13.

Виконавча служба не надала доказів скасування арешту майна ОСОБА_2 при знищенні виконавчого провадження б/н з виконання виконавчого листа №2-844, виданого 30.09.2010 року Василівським районним судом Запорізької області. Отже, відповідач не виконав згаданої вимоги закону, закінчуючи виконавче провадження.

Оскільки, в ході судового розгляду справи встановлено, що державним виконавцем помилково накладено арешт на майно позивача, суд, з метою захисту її права, доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог про зняття арешту.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, 246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про скасування постанови, - задовольнити.

Скасувати постанову б/н від 20.10.2010 року Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області, якою накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 (ІНН НОМЕР_1).

Скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_2 номер обтяження: 10591693, зареєстрований 09.12.2010 року за №10591693 реєстратором: Запорізька філія державного підприємства "Інформаційний центр "Міністерства юстиції України", об'єкт обтяження: все нерухоме майно в межах суми боргу 32289 грн. на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 20.10.2010 року Відділу державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції Запорізької області, Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Василівського районного управління юстиції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (71600, Запорізька область, м.Василівка, вул. Театральна, буд.14, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІНН НОМЕР_1).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення у відповідності до ст. 295 цього Кодексу. Або в порядку, передбаченому п.15.5 Розділу VII КАС України, а саме: до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко