Справа № 2а-3742/12/1070
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-3742/12/1070 Суддя (судді) першої інстанції: Харченко С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Губської О.А.,

Сорочка Є.О.,

за участю

секретаря судового засідання Коломійцевої А.О.,

представника відповідача Борисова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби на постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року (повний текст складено 18.03.2013, суддя Харченко С.В.) у справі за адміністративним позовом сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Сільськогосподарський виробничий кооператив «Розаліївський» звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби, у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби від 10.07.2012 №/1312, №/1313 та №/1314.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року адміністративний позов задоволено. Податкові повідомлення - рішення Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби від 10.07.2012 №/1312, 10.07.2012 №/1313 та 10.07.2012 №/1314 визнано протиправними та скасовано. Стягнуто з Державного бюджету України на користь сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2146 (дві тисячі сто сорок шість) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, в якій просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що посадові особи Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті відповідачем правомірно, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2013 року провадження у даній справі відкрито та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 вересня 2013 року зупинено апеляційне провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по кримінальній справі №02-9003, яка порушена відносно голови СВК «Розаліївський» ОСОБА_4 за фактом вчинення умисного ухилення від сплати податків у великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України.

03.07.2015 Білоцерківська об'єднана державна податкова інспекція Київської області Державної податкової служби повідомила суд, що 20.11.2012 постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області постанову слідчого про порушення кримінальної справи №02-9003 скасовано. 03.01.2013 ухвалою апеляційного суду Київської області апеляцію прокурора про скасування постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 20.11.2012 задоволено, справу направлено до Білоцерківського міськрайонного суду на новий судовий розгляд в іншому складі суду (справа №10с-360/12). 22.01.2013 постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області постанову слідчого про порушення кримінальної справи №02-9003 скасовано (справа №357/271/13-к).

Справа № 2а-3742/12/1070 надійшла до Шостого апеляційного адміністративного суду відповідно до ч. 3 ст. 29 КАС України як визначеного ч. 6 ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суду, якому передаються справи Київського апеляційного адміністративного суду, що ліквідований згідно з Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 455/2017 "Про ліквідацію апеляційних адміністративних судів та утворення апеляційних адміністративних судів в апеляційних округах".

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року справу №2а-3742/12/1070 прийнято до провадження Шостого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року провадження у справі поновлено, призначено справу до апеляційного розгляду.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що сільськогосподарський виробничий кооператив «Розаліївський» (ідентифікаційний код 03755383, місцезнаходження: 09144, Київська область, Білоцерківський район, с. Розаліївка, вул. Кірова, буд. 71-Б) зареєстрований Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області як юридична особа 14.09.1992 (копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 194641 (т. 2 а.с. 26).

Позивач перебуває на податковому обліку в Білоцерківській об`єднаній державній податковій інспекції Київської області Державної податкової служби та здійснює господарську діяльність, пов`язану з вирощуванням зернових та технічних культур, розведенням великої рогатої худоби та свиней.

З 01.08.2009 позивач як суб`єкт господарювання, що здійснює підприємницьку діяльність у сфері сільського господарства, перейшов на спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про реєстрацію сільськогосподарського підприємства як суб`єкта спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість № 100234789 серії НБ № 053851 (т. 2 а.с. 28).

У травні - червні 2012 року посадовими особами Білоцерківської об`єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 та підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань дотримання Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Розаліївський» податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 20.05.2012.

За результатами перевірки складено акт від 21.06.2012 № 1608/22-3/03755383/105, в якому зафіксовано ряд порушень позивачем вимог податкового законодавства.

Так, посадовими особами податкового органу виявлено, зокрема, що позивач у власній господарській діяльності, пов`язаній з постачанням сільськогосподарської продукції, використовує виробничні потужності, право користування якими не підтверджено документально, у зв`язку з чим питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить менше як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Враховуючи, що позивачем не досягнуто визначеного статтею 209 Податкового кодексу України граничного 75-відсоткового критерію частки сільськогосподарського товаровиробництва, яке надає право платнику податків перебувати на спеціальному режимі оподаткування податком на додану вартість, відповідач дійшов висновку, що Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Розаліївський» необґрунтовано включено показники податкових зобов`язань та податкового кредиту за операціями з виготовлення та постачання сільськогосподарської продукції до скорочених податкових декларацій з податку на додану вартість, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за січень 2011 року - квітень 2012 року у загальному розмірі 1709851 грн. 00 коп.

Крім того, податковим органом встановлено, що податкове правопорушення в частині недотримання позивачем 75-відсоткового критерію частки сільськогосподарського товаровиробництва відповідно до вимог пункту 301.1 статті 301 Податкового кодексу України позбавляє позивача статусу платника сільськогосподарського податку, у зв`язку з чим у нього виникає обов`язок сплачувати податок на прибуток підприємств на загальних підставах, що за даними перевірки становить 726614 грн. 00 коп. за результатами діяльності підприємства у І - ІV квартали 2011 року та І кварталі 2012 року.

У ході проведення контролюючого заходу посадовими особами відповідача також виявлено недотримання Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Розаліївський» вимог статті 288 Податкового кодексу України, що полягає у невключенні позивачем до об`єкта оподаткування платою за землю земельної ділянки площею 50 га, у результаті чого підприємством занижено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності за 2011 рік на суму 23215 грн. 00 коп.

На підставі акта перевірки Білоцерківською об`єднаною державною податковою інспекцією Київської області Державної податкової служби прийняті податкові повідомлення - рішення від 10.07.2012 № /1312, № /1313 та № /1314, якими відповідно до приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 123.1 статті 123 та пункту 7 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежами: податок на додану вартість у загальному розмірі 1943679 грн. 00 коп., з яких: 1709851 грн. 00 коп. - за основним платежем; 233828 грн. 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями; податок на прибуток підприємств у загальному розмірі 787248 грн. 00 коп., з яких: 726614 грн. 00 коп. - за основним платежем; 60634 грн. 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями; орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності у загальному розмірі 29019 грн. 00 коп., з яких: 23215 грн. 00 коп. - за основним платежем; 5804 грн. 00 коп. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач, вважаючи такі податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв'язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення даного позову, виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів з 1 січня 2011 року регулюються Податковим кодексом України.

Так, Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього Кодексу, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

В силу приписів підпункту 9.1.3 пункту 9.1 статті 9 та підпункту 14.1.178 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податок на додану вартість належить до загальнодержавних непрямих податків, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Згідно з приписами підпункту 1 пункту 180.1 статті 180 розділу V Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку є будь-яка особа, що провадить господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При цьому, згідно з приписами підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Статтею 209 Податкового кодексу України встановлено спеціальний режим оподаткування податком на додану вартість діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, приписами якої передбачено, що сума податку на додану вартість, нарахована підприємством, який перебуває на спеціальній системі оподаткування, на вартість поставлених ним товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Відповідно до пункту 209.1 статті 209 Податкового кодексу України, спеціальний режим оподаткування може обрати резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство).

Сільськогосподарським підприємством в силу вимог пункту 209.6 статті 209 цього Кодексу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

При цьому, сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються) безпосередньо платником податку - суб'єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником (пункт 209.7 статті 209 Податкового кодексу України).

Аналогічні критерії визначення сільськогосподарського підприємства та сільськогосподарської продукції були передбачені також статтею 81 Закону України «Про податок на додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР, що був чинний до 01.01.2011.

Відповідно до пункту 209.17 статті 209 Податкового кодексу України, дія спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства поширюється, зокрема, на вирощування зернових та технічних культур (01.11.0 КВЕД), розведення великої рогатої худоби (01.21.0 КВЕД) та розведення свиней (01.23.0 КВЕД).

Згідно з приписами пункту 5 розділу І Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 25.01.2011 № 41 (який був чинний до 10.01.2012), платники податку, які згідно зі статтею 209 розділу V Податкового кодексу України застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, подають податкову декларацію з податку на додану вартість (скорочену), яка є невід'ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого вказаною статтею.

Аналогічні положення також передбачені чинним з 10.01.2012 Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 № 1492.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що платник податку на додану вартість, який здійснює діяльність, пов`язану, зокрема, з вирощуванням зернових та технічних культур, розведенням великої рогатої худоби та свиней та відповідає критеріям, визначеним Податковим кодексом України для сільськогосподарського товаровиробника, має право декларувати операції, пов`язані з постачанням сільськогосподарської продукції за спеціальним режимом оподаткування, якщо питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

При цьому, досягнення суб`єктом господарювання граничного 75-відсоткового критерію частки сільськогосподарського товаровиробництва надає йому право на набуття статусу платника фіксованого сільськогосподарського податку, порядок справляння якого визначено статтями 301 - 309 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 301.1 статті 301 цього Кодексу встановлено, що платниками фіксованого сільськогосподарського податку з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 301.6 цієї статті, можуть бути сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Платники фіксованого сільськогосподарського податку не є платниками податку на прибуток підприємств (підпункт «а» пункту 307.1 статті 307 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 308.4. статті 308 Податкового кодексу України, дохід сільськогосподарського товаровиробника, отриманий від реалізації сільськогосподарської продукції власного виробництва та продуктів її переробки (крім підакцизних товарів, за винятком виноматеріалів виноградних (коди згідно з УКТ ЗЕД 2204 29 - 2204 30), вироблених на підприємствах первинного виноробства для підприємств вторинного виноробства, які використовують такі виноматеріали для виробництва готової продукції, включає доходи, отримані від реалізації продукції рослинництва, що вироблена (вирощена) на угіддях, які належать сільськогосподарському товаровиробнику на праві власності або надані йому в користування, а також продукції рибництва, виловленої (зібраної), розведеної, вирощеної у внутрішніх водоймах (озерах, ставках і водосховищах), та продуктів її переробки на власних підприємствах або орендованих виробничих потужностях.

Підпунктом «б» пункту 308.6 статті 308 Податкового кодексу України визначено, що у разі встановлення за результатами документальної перевірки недотримання платником податку положень статті 301 цієї глави, реєстрація сільськогосподарського товаровиробника платником фіксованого сільськогосподарського податку скасовується.

При цьому, такий платник податку зобов'язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування починаючи з наступного місяця після місяця, у якому було встановлено таке порушення.

Аналогічні правила застосовуються при визначенні підстав для переходу суб`єкта господарської діяльності зі спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість на загальний режим оподаткування цим податком.

Так, підпунктом «а» пункту 209.11 статті 209 Податкового кодексу України передбачено, що у разі, якщо суб'єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов'язане визначити податкове зобов'язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку.

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для донарахування позивачу суми податку на додану вартість за січень 2011 року - квітень 2012 року у загальному розмірі 1709851 грн. 00 коп. та податку на прибуток підприємств за І - ІV квартали 2011 року і І квартал 2012 року у загальному розмірі 726614 грн. 00 коп. є висновки податкового органу про недосягнення сільськогосподарським виробничим кооперативом «Розаліївський» визначеного статтями 209 та 301 Податкового кодексу України граничного 75-відсоткового критерію частки сільськогосподарського товаровиробництва, у результаті чого позивач позбавлений права перебувати на спеціальному режимі оподаткування податком на додану вартість, а також нараховувати фіксований сільськогосподарський податок.

Контролюючим органом зазначено, що у ході контролюючого заходу виявлено, що до розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва підприємством включено вартість сільськогосподарських товарів, що вироблені ним на земельних ділянках, право користування якими станом на 01.01.2011 позивачем не підтверджено.

Зокрема, під час перевірки посадовими особами відповідача виявлено, що сільськогосподарський виробничий кооператив «Розаліївський» вирощував сільськогосподарські культури (цукровий буряк, соя, гречка) на земельних ділянках загальною площею 254,02 га, наданих позивачу у користування Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області на підставі укладених сторонами правочину договорів оренди земельних ділянок від 05.10.2005 № 145, 146 та 147, термін дії яких станом на 01.01.2011 закінчився. Крім того, позивач використовував у власній господарській діяльності, пов`язаній з вирощуванням сільськогосподарської продукції, орендовані з грудня 2000 року на 12 років земельні ділянки, орендодавці яких померли.

Податковим органом також встановлено, що позивач виготовляє продукцію тваринництва за допомогою виробничих потужностей (корівників, свинарників, конюшень), що орендовані сільськогосподарським виробничим кооперативом «Розаліївський» у співвласників цілісного майнового комплексу на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу з правом викупу від 16.06.2009.

Контролюючий орган, досліджуючи наявність у платника податків права використання наведених вище основних засобів у власній господарській діяльності, дійшов висновку, що відносини між позивачем та співвласниками цілісного майнового комплексу мають ознаки фінансового лізингу. Відповідач вважає, що умови даного договору суперечать положенням Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР в частині предмету договору лізингу та суб'єктного складу цього правочину.

За наведених вище обставин, податковий орган вважає, що у позивача відсутнє право на користування вказаними виробничими потужностями (земельними ділянками, корівниками, свинарниками, конюшнями), що у свою чергу є підставою для вирахування із розрахунку частки сільськогосподарського товаровиробництва показників доходів, що отримані підприємством від реалізації сільськогосподарської продукції на вказаних вище виробничих потужностях.

Оцінюючи висновки податкового органу стосовно вчинення позивачем податкового правопорушення на предмет їх відповідності вимогам чинного законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В силу приписів чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Відповідно до вимог статті 31 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV, договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною третьою статті 33 зазначеного Закону (у редакції, чинній до 12.03.2011) встановлено, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Вказані положення Закону повністю узгоджуються з приписами Цивільного кодексу України, статтею 770 якого передбачено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2000 року позивачем укладено з договори оренди земельних ділянок з 41 громадянином терміном на 12 років.

Відповідач, обґрунтовуючи свої твердження про порушення позивачем вимог пункту 209.6 статті 209 та пункту 301.1 статті 301 Податкового кодексу України, зазначає, що право користування вказаними земельними ділянками станом на 01.01.2011 позивачем належним чином не оформлено, оскільки вказані особи померли.

ВІдповідач посилається на отриману ним від Розаліївської сільської ради податкову інформацію стосовно фізичних осіб та наводить наступні відомості стосовно дати смерті 34-х з них, а саме: ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_6; ОСОБА_11 - ІНФОРМАЦІЯ_7; ОСОБА_12 - ІНФОРМАЦІЯ_8; ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_9; ОСОБА_14 - ІНФОРМАЦІЯ_10; ОСОБА_15 - ІНФОРМАЦІЯ_11; ОСОБА_16 - ІНФОРМАЦІЯ_12; ОСОБА_17 - ІНФОРМАЦІЯ_13; ОСОБА_18 - ІНФОРМАЦІЯ_14; ОСОБА_19 - ІНФОРМАЦІЯ_15; ОСОБА_20 - ІНФОРМАЦІЯ_10, ОСОБА_21 - ІНФОРМАЦІЯ_16; ОСОБА_22 - ІНФОРМАЦІЯ_17; ОСОБА_23 - ІНФОРМАЦІЯ_18; ОСОБА_24 - ІНФОРМАЦІЯ_19; ОСОБА_25 - ІНФОРМАЦІЯ_20; ОСОБА_26 - ІНФОРМАЦІЯ_21; ОСОБА_27 - ІНФОРМАЦІЯ_22; ОСОБА_28 - ІНФОРМАЦІЯ_23; ОСОБА_29 - ІНФОРМАЦІЯ_24; ОСОБА_30 - ІНФОРМАЦІЯ_25; ОСОБА_31 - ІНФОРМАЦІЯ_26; ОСОБА_32 - ІНФОРМАЦІЯ_27; ОСОБА_33 - ІНФОРМАЦІЯ_28; ОСОБА_34 - ІНФОРМАЦІЯ_29; ОСОБА_35 - ІНФОРМАЦІЯ_30; ОСОБА_36 - ІНФОРМАЦІЯ_31; ОСОБА_37 - ІНФОРМАЦІЯ_32; ОСОБА_38 - ІНФОРМАЦІЯ_33.

Наявність правонаступників ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_33, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38 відповідач не спростовує, проте наголошує на відсутності правонаступників ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_22, ОСОБА_21, ОСОБА_25, ОСОБА_29, ОСОБА_32 та ОСОБА_34

Інформацію стосовно дати смерті інших 7-ми осіб, а саме: ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44 та ОСОБА_45 відповідачем в акті перевірки не наведено.

На неодноразові вимоги суду першої інстанції стосовно подання органом державної податкової служби належних та допустимих доказів на підтвердження наведених ним в акті перевірки відомостей, відповідачем 05.03.2013 надано суду та додано до матеріалів справи лист Розаліївської сільської ради від 20.11.2012 № 02-14-201, в якому, зокрема, повідомляється, що інформація відносно дати смерті ОСОБА_41 та ОСОБА_45 органу місцевого самоврядування невідома (а.с.40 т. 5).

Крім того, Розаліївською сільською радою наведено інформацію про наявність правонаступників ОСОБА_39, ОСОБА_5, ОСОБА_17, ОСОБА_22 та ОСОБА_29, що спростовує дані, що містяться в акті перевірки (а.с.40 т. 5).

Колегія судді звертає увагу також на те, що в матеріалах справи наявні договори оренди земельних ділянок, що переукладені позивачем у період з січня 2009 року по січень 2011 року) з правонаступниками померлих фізичних осіб, у тому числі ОСОБА_31 (договір від 02.01.2009 з ОСОБА_46), ОСОБА_47 (договір від 02.01.2009 з ОСОБА_48), ОСОБА_15 (договір від 02.01.2009 з ОСОБА_49), ОСОБА_44 (договір від 02.01.2009 з ОСОБА_50), ОСОБА_13 (договір від 03.01.2011 з ОСОБА_51), ОСОБА_12 (договір від 03.01.2011 з ОСОБА_52.), ОСОБА_42 (договір від 02.01.2009 з ОСОБА_42.), ОСОБА_10 (договір від 03.01.2011 з ОСОБА_53), ОСОБА_8 (договори від 02.01.2009 з ОСОБА_54 та ОСОБА_55), ОСОБА_23 (договір від 02.01.2009 з ОСОБА_23), ОСОБА_38 (договори від 02.01.2010 з ОСОБА_56 та ОСОБА_57), ОСОБА_59 (договори від 02.01.2010 з ОСОБА_58 та ОСОБА_59).

Також, позивач у письмових пояснення вказував, що підприємством у період з квітня 2011 року по січень 2012 року укладено договори оренди земельних ділянок з ОСОБА_60 - правонаступником ОСОБА_6, ОСОБА_61 - правонаступником ОСОБА_35, ОСОБА_62 - правонаступником ОСОБА_14, ОСОБА_63 - правонаступником ОСОБА_26, ОСОБА_64 - правонаступником ОСОБА_27, ОСОБА_65 ОСОБА_66, ОСОБА_67 - правонаступниками ОСОБА_30, ОСОБА_68 - правонаступником ОСОБА_33, ОСОБА_69- правонаступником ОСОБА_45, ОСОБА_70 - правонаступником ОСОБА_24, ОСОБА_71 - правонаступником ОСОБА_43, ОСОБА_72 - правонаступником ОСОБА_11, ОСОБА_73 та ОСОБА_74 - правонаступниками ОСОБА_9, ОСОБА_75 - правонаступником ОСОБА_41, ОСОБА_76 - правонаступником ОСОБА_40, ОСОБА_77 - правонаступником ОСОБА_28, ОСОБА_78 - правонаступником ОСОБА_37, ОСОБА_79 - правонаступником ОСОБА_29

Крім того, позивач наголошує, що в силу приписів статті 33 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV правовідносини з оренди земельних ділянок за договорами від 05.10.2005 № 145, 146 та 147, укладеними ним з Білоцерківською районною державною адміністрацією, після спливу терміну їх дії вважаються продовженими, оскільки заперечення орендодавця з приводу продовження термінів дії договорів відсутні.

У свою чергу, відповідач вказує, що відсутність станом на 01.01.2011 письмових договорів оренди земельних ділянок між позивачем та Білоцерківською районною державною адміністрацією, а також між позивачем та громадянами, з якими такі договори були укладені пізніше січня 2011 року, унеможливлює кваліфікацію сільськогосподарських угідь як таких, що знаходяться станом на 01.01.2011 у користуванні товаровиробника для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку та податку на додану вартість за спеціальним режимом оподаткування. Земельні ділянки, право оренди яких позивач підтвердив шляхом переукладання договорів з правонаступниками у період з січня 2009 року по січень 2011 року, відповідач також вважав такими, що не можуть вважатися виробничими потужностями позивача для справляння вказаних податків, оскільки вказані договори станом на 01.01.2011 не були зареєстровані.

Враховуючи, що спірні правовідносини, що є предметом розгляду, стосуються питання правомірності формування позивачем як сільськогосподарським товаровиробником податкових зобов`язань за результатами здійснення ним господарської діяльності, вирішення даного публічно - правового спору пов`язується з оцінкою тієї обставини чи впливає оформлення права користування земельними ділянками на розмір об'єкта оподаткування податком на додану вартість за спеціальним режимом, а також на перебування сільськогосподарського товаровиробника в статусі платника фіксованого сільськогосподарського податку.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що для регулювання податкових відносин, тобто, відносин, що виникають у сфері справляння податків та зборів, застосовуються поняття, правила та положення, установлені Податковим кодексом України та законами з питань митної справи.

Так, Податковий кодекс визначає, що сільськогосподарським товаровиробником вважається юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

При цьому, кваліфікаційною вимогою для особи, яка претендує на набуття (підтвердження) статусу сільськогосподарського підприємства, є частка сільськогосподарського товаровиробництва, яка повинна перевищувати 75 відсотків загального обсягу доходу суб'єкта господарювання.

За змістом статей 209 та 301 Податкового кодексу України, для цілей справляння податку на додану вартість за спеціальним режимом оподаткування та фіксованого сільськогосподарського податку землі, що використовуються сільськогосподарським товаровиробником для виробництва сільськогосподарської продукції, повинні знаходитися у власності чи користуванні такого виробника

Водночас Податковий кодекс України не деталізує вимог до правового титулу, відповідно до якого у особи виникає право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, а також до правовстановлюючих документів, якими підтверджуються відповідні права на земельні ділянки.

Отже, за таких обставин, будь-яке право користування земельною ділянкою, на якій розташовані сільськогосподарські угіддя, хоч би з яких підстав не виникало таке право, є належним для підтвердження частки сільськогосподарського товаровиробництва для цілей справляння вказаними податками.

Враховуючи пріоритетність застосування норм Податкового кодексу України перед нормами інших галузей права у регулюванні податкових правовідносин, недотримання норм земельного законодавства щодо своєчасної реєстрації права оренди земельних ділянок (оформлення договорів у письмовій формі) не може бути перешкодою для кваліфікації сільськогосподарських угідь як таких, що знаходяться у користуванні товаровиробника для цілей справляння фіксованого сільськогосподарського податку та податку на додану вартість за спеціальним режимом оподаткування. Такі угіддя будуть знаходитися у користуванні платника сільськогосподарського податку до моменту їх віндикації у встановленому чинним законодавством порядку.

Відтак, сільськогосподарська продукція, вирощена платником фіксованого сільськогосподарського податку на будь-яких використовуваних ним земельних ділянках, не може оподатковуватися за іншими правилами, ніж у режимі фіксованого сільськогосподарського податку. Крім того, відсутні підстави для визначення особі податкових зобов'язань з податку на додану вартість за правилами загального режиму в разі, якщо такою особою дотримано питому вагу сільськогосподарських товарів у загальному обсязі реалізації.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача відсутні підстави для застосування будь-яких негативних наслідків до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» у зв`язку з недотриманням ним норм земельного законодавства в частині своєчасного оформлення орендних правовідносин та реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства під час використання у власній господарській діяльності виробничих потужностей (корівників, свинарників, конюшен), орендованих у співвласників цілісного майнового комплексу на підставі договору оренди цілісного майнового комплексу з правом викупу від 16.06.2009.

Крім того, застосування податковим органом до правовідносин з приводу оренди цілісного майнового комплексу з правом викупу положень Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 № 723/97-ВР є безпідставним, оскільки на відносини з приводу передачі у користування майна, що знаходиться у спільній частковій власності співвласників цілісного майнового комплексу, поширюються вимоги Цивільного кодексу України щодо найму (оренди).

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що статтею 308 Податкового кодексу України визначено, що у разі встановлення за результатами документальної перевірки недотримання платником податку положень статті 301 цього Кодексу, платник податку зобов'язаний перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, починаючи з наступного місяця після місяця, у якому було встановлено таке порушення.

Як вбачається з матеріалів справи, порушення позивачем вимог статті 301 Податкового кодексу України у період з 01.01.2011 по 20.05.2012 в частині перебування ним у статусі платника фіксованого сільськогосподарського податку при недосягненні визначеного граничного 75-відсоткового критерію частки сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік, виявлено відповідачем під час перевірки, що відбулась у період з 24.05.2012 по 14.06.2012, результати якої оформлено актом від 21.06.2012.

Враховуючи, що в силу приписів статті 308 Податкового кодексу України обов`язок платника податків перейти до сплати податків за загальною системою оподаткування, у тому числі податку на прибуток підприємств, виникає лише з наступного місяця після місяця, у якому було встановлено таке порушення, нарахування відповідачем податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств за І - ІV квартал 2011 року та І квартал 2012 року колегія суддів вважає необґрунтованим.

Що стосується доводів апелянта про невиконання сільськогосподарським виробничим кооперативом «Розаліївський» вимог статті 288 Податкового кодексу України, що полягає у несплаті позивачем орендної плати за земельну ділянку за 2011 рік у розмірі 23215 грн. 00 коп., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з даних акта перевірки, податковим органом у ході контролюючого заходу виявлено, що позивач у власній господарській діяльності, використовує земельну ділянку площею 50 га. без нарахування орендної плати.

Пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Відповідно до пункту 288.2 статті 288 цього Кодексу визначено, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 Податкового кодексу України).

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, земельна ділянка площею 50 га використовується позивачем у власній господарській діяльності, пов`язаній з вирощуванням сільськогосподарських культур, на підставі договору про спільну діяльність без передачі майна від 30.06.2010 № 30/06/10, укладеного позивачем з громадянином ОСОБА_80

Відповідно до умов вказаного договору, учасники правочину взяли на себе зобов`язання здійснювати спільну обробку землі, орендарем якої є ОСОБА_80, з метою отримання сільськогосподарської продукції.

У свою чергу, відповідно до умов укладеного ОСОБА_80 з Білоцерківською районною державною адміністрацією Київської області договору оренди земельної ділянки від 18.03.2010 № 16, відповідальним за внесення орендної плати за земельну ділянку площею 50 га є ОСОБА_80

Враховуючи, що в силу приписів статті 288 Податкового кодексу України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкові зобов`язання зі сплати до бюджету орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності покладаються виключно на орендаря такої земельної ділянки, яким у даному випадку є ОСОБА_80, твердження апелянта про наявність у позивача обов`язку щодо сплати орендної плати за цю земельну ділянку колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать нормам податкового законодавства України.

З огляду на зазначене, беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність з боку позивача правопорушень під час декларування ним власних податкових зобов`язань з податку на додану вартість за правилами спеціального режиму оподаткування, фіксованого сільськогосподарського податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Також, колегія суддів враховує, що відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду від 22 січня 2013 року, 28 вересня 2012 року слідчим СВ Білоцерківської ОДПІ підполковником податкової міліції Маруга В.В. винесена постанова про порушення кримінальної справи № 02-9003 відносно голови СВК «Розаліївський» ОСОБА_82 за фактом вчинення умисного ухилення від сплати податків у великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.212 КК України, постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2012 задоволено скаргу ОСОБА_4 та скасовано постанову слідчого СВ Білоцерківської ОДПІ Маруги В.В. від 28.09.2012 про порушення кримінальної справи відносно голови СВК «Розаліївський» ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.212 КК України.

У постанові від 22 січня 2013 року Білоцерківський міськрайонний суд зазначив, що позиція Білоцерківської ОДПІ, викладена в постанові про порушення кримінальної справи, щодо відсутності документального підтвердження власних або орендованих виробничих потужностей і, як наслідок, зменшення проценту питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів (послуг) є наслідком неправильного розуміння вимог чинного законодавства, однак, така позиція щодо припинення дії договорів оренди землі і відсутність документального підтвердження використання землі суперечить вимогам чинного законодавства, а тому даною постановою скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого СВ Білоцерківської ОДПІ Маруги В.В. від 28.09.2012 про порушення кримінальної справ задоволено, а постанову слідчого СВ Білоцерківської ОДПІ Маруги В.В. від 28.09.2012 про порушення кримінальної справи № 02-9003 відносно голови СВК «Розаліївський» ОСОБА_4 за фактом вчинення умисного ухилення від сплати податків у великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України скасовано.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до статті 75 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) документальна позапланова перевірка проводиться органом державної податкової служби за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Зокрема, підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент ініціювання відповідачем контролюючого заходу) визначено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання податковим органом постанову суду (ухвалу суду) про призначення перевірки або постанову органу дізнання, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні.

У свою чергу, якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду (пункт 86.9 статті 86 Податкового кодексу України.

Разом з тим, згідно з вимогами пункту 58.4 статті 58 Податкового кодексу України (в редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов'язаний визначити податкові зобов'язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов'язань за якими встановлена рішенням суду, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов'язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що матеріали документальної позапланової перевірки, проведеної на виконання постанови слідчого, можуть бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення лише після винесення судом обвинувального вироку, що набрав законної сили, або винесення рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що матеріали перевірки та висновки органу державної податкової служби, викладені в акті документальної невиїзної перевірки, що проводиться на виконання постанови суду (ухвали суду) про призначення перевірки або постанови органу дізнання, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону у кримінальних справах, що перебувають у їх провадженні, до дня набрання законної сили відповідним рішенням у кримінальній справі, можуть бути оцінені як докази виключно у рамках розслідування та розгляду такої кримінальної справи і не можуть бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення про визначення платникові податків розрахованого за результатами такої перевірки грошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 серпня 2018 року справі №2а-4418/12/2170.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено колегією суддів, документальна позапланова виїзну перевірка з питань дотримання сільськогосподарським виробничим кооперативом «Розаліївський» податкового валютного та іншого законодавства, за результатами якої винесено оспорювані податкові повідомлення-рішення, проведена відповідачем на підставі приписів підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, а саме: у зв`язку з надходженням до податкового органу постанови старшого слідчого прокуратури Білоцерківського району Київської області від 23.05.2012 про призначення виїзної позапланової документальної перевірки.

Вказана постанова винесена старшим слідчим прокуратури Білоцерківського району Київської області на підставі статей 66 та 130 Кримінально-процесуального кодексу України у рамках кримінальної справи № 53-1218, порушеної за фактом вчинення службовими особами сільськогосподарського виробничого кооперативу «Розаліївський» службового підроблення за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 366 Кримінального кодексу України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на момент винесення Білоцерківською об`єднаною державною податковою інспекцією Київської області Державної податкової служби податкових повідомлень-рішень від 10.07.2012 № /1312, № /1313 та № /1314, рішення у кримінальній справі № 53-1218 прийнято не було.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, враховуючи, що податкові повідомлення-рішення від 10.07.2012 № /1312, № /1313 та № /1314 прийняті Білоцерківською об`єднаною державною податковою інспекцією Київської області Державної податкової служби з порушенням вимог пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України, а саме: до дня набрання законної сили відповідним рішенням у кримінальній справі, суд дійшов висновку, що визначення відповідачем податкових зобов`язань позивача за платежами: податок на додану вартість, податок на прибуток підприємств і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності та застосування до підприємства штрафних (фінансових) санкцій здійснено без дотримання встановленої податковим законодавством процедури та виходить за межі прав і обов`язків контролюючого органу, що є самостійною підставою для визнання таких рішень протиправними та їх скасування.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення та скасування спірних податкових повідомлень - рішень.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача є необґрунтованими та не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, а тому не можуть бути підставою для його скасування.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 березня 2019 року.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді О.А. Губська

Є.О. Сорочко