Справа № 1540/3477/18
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1540/3477/18
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О. В.

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді - доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року по справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Бородино - А» про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі-позивач, Фонд), звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Бородино - А» (далі-відповідач, товариство), в якому просив стягнути з товариства адміністративно-господарські санкції в розмірі 37225,71 грн. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1787,20 грн., а всього в загальному розмірі 39 012,91 грн.

В обґрунтування позову зазначав про невиконання відповідачем вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо забезпечення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2017 році в кількості однієї особи. Так, відповідно до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач повинен був самостійно сплатити адміністративно господарські санкції у розмірі: 37225,71 грн. Оскільки сума адміністративно господарських санкцій не була сплачена відповідачем у строки, визначені законодавством, на підставі ч.2 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", Фондом нарахована пеня у розмірі 1787,20 грн. Вказана сума відповідачем не сплачена, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі: 39 012,91 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018року в задоволенні позову Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року та прийняти нове - про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів зазначало про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги того факту, що товариством, відповідно до норм чинного законодавства не було виконано норматив робочих місць по працевлаштуванню осіб з інвалідністю протягом звітного 2017 року, оскільки не було фактично працевлаштовано на зазначену посаду особу з інвалідністю.

ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Бородино - А» своїм процесуальним обов'язком подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ВКФ «Бородіно-А»» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 29.12.2005 року та знаходиться за адресою: 68544, Одеська область, Тарутинський район, Веселодолинська селищна рада, комплекс будівель і споруд, 1 (а.с. 32-35).

У період з січня 2017 року по грудень 2017 року відповідачем щомісячно подавалась до Тарутинського районного центру зайнятості Інформація про попит на робочу силу (вакансії) форми №3-ПН (а.с. 36-64).

Так, у розділах 1 та 2 Інформації про попит на робочу силу (вакансії) зазначено про наявність у підприємства двох вакансій «робітника з догляду за тваринами» та двох вакансії «чебана» на яку потребуються особи з інвалідністю.

26 лютого 2018 року ТОВ «ВКФ «Бородіно-А»» подало до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт форми №10-ПІ про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік, в якому, зокрема, зазначило, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) склала - 35 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 0, кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників - 1 302,9 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника - 37225,52 грн., сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування особи з інвалідністю - 37 225,52 грн. (а.с. 9, 19)

На підставі даних вищезазначеного звіту 30.03.2018 року Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було складено та направлено на адресу відповідача розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2017 рік за 1 нестворене робоче місце для інваліда у розмірі 37 225,71 грн. (а.с. 8, 18).

У зв'язку із несплатою позивачем до 15 квітня 2018 року адміністративно-господарських санкцій за 2017 рік позивачем було додаткового нараховано відповідачу пеню виходячи з 120 % річних облікової ставки Національного банку України у розмірі 1 787,20 грн.

Вказані суми адміністративно-господарських санкцій та пені відповідачем добровільно не сплачені, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, а тому, оскільки відповідачем виконано вимоги чинного законодавства щодо організації працевлаштування інвалідів, адміністративно-господарські санкції та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нараховані позивачем безпідставно.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Частиною 1 ст. 20 цього Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк (ч. 2 ст. 20 Закону).

Діючим законодавством встановлюється обов'язковий для підприємств норматив робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування інвалідів, а також передбачається сплата підприємствами адміністративно-господарських санкцій у разі порушення встановлених нормативів щодо створення робочих місць для інвалідів.

При цьому, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України, Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом ст. 18-1 Закону пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року №5067-VІ роботодавці зобов'язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

Згідно Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року №316, форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Підпунктом 3.1.3 п. 3.1 даного Порядку визначено, що у звіті № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у пункті 3 вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню та зазначаються категорії таких громадян, зокрема, інваліди.

У разі якщо роботодавець планує укомплектувати вакансію самостійно, без допомоги служби зайнятості, він також зобов'язаний подати форму № 3-ПН, при цьому, згідно з п. 2.2.6 Порядку подання цієї звітності, зазначивши у ній, що не потребує укомплектування вакансії за сприянням служби зайнятості. У випадку якщо вакансія передбачена штатним розписом, роботодавець має подавати інформацію за формою № 3-ПН до внесення відповідних змін у штатний розпис (лист Міністерства соціальної політики України від 21 серпня 2013 року).

Отже, на суб'єктів господарювання покладено обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. Обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. А тому законодавець зобов'язує підприємства надавати державній службі зайнятості відповідну звітність щодо наявності вакантних місць, створених для працевлаштування осіб з обмеженими.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем вказаний обов'язок виконано, а також встановлено, що відповідачем вжиті залежні від нього передбачені законодавством заходи по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до встановленого нормативу та інформування центр зайнятості про наявність вакансії. Проте центром зайнятості інваліди до відповідача не спрямовувалися, безпосередньо до роботодавця з питань працевлаштування не зверталися, а відмов зі сторони роботодавця у працевлаштуванні направлених інвалідів встановлено не було. Крім того, протягом 2017 року товариство щомісячно подавало до Тарутинського районного центру зайнятості Інформацію про попит на робочу силу (вакансії) форми №3-ПН (а.с.36-64), зокрема про наявність на підприємстві двох вакансій «робітника з догляду за тваринами» та двох вакансії «чебана», на які потребуються особи з інвалідністю, що свідчить про вжиття товариством заходів, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушень у сфері господарювання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем виконані передбачені законодавством заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць, шляхом подання кожного місяця звітів за формою № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)». А тому, оскільки відповідачем виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо вжиття заходів для працевлаштування інвалідів, позовні вимоги про стягнення суми адміністративно - господарських санкцій є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22.03.2018 року у справі №807/545/17 та від 12.07.2018 року у справі №820/2371/16.

Доводи апеляційної скарги спростовуються викладеним, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року по справі за позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна фірма «Бородино - А» про стягнення адміністративно-господарських санкцій - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Дата складення повного судового рішення 14.03.2019р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.