Справа № 810/3711/18
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3711/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Парінова А.Б.

за участю секретаря Рейтаровської О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного підприємства «Макарів-Агробут» та Міністерства юстиції України

на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року

у справі №810/3711/18 (розглянутої у порядку письмового провадження)

за позовом ОСОБА_3

до відповідача Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу про державну реєстрацію, зобов'язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом Міністерства юстиції України, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №47/5 від 05.01.2018 року «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» в частині рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.08.2017 №36440929.

- зобов'язати Міністерство юстиції України поновити реєстраційну дію, яка скасована його наказом №47/5 від 05.01.2018 року «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.08.2017 №36440929, прийняте приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України №47/5 від 05.01.2018 року «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» в частині рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.08.2017 №36440929 є протиправним, оскільки прийнятий з порушенням визначеної законодавством процедури розгляду скарги.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №47/5 від 05.01.2018 року «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» в частині рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.08.2017 №36440929. Зобов'язано Міністерство юстиції України поновити реєстраційну дію, яка скасована наказом Міністерства юстиції України №47/5 від 05.01.2018 року «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», а саме - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.08.2017 №36440929, прийняте приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Приватним підприємством «Макарів-Агробут» та Міністерством юстиції України подано апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В своїх апеляційних скаргах апелянти посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на незаконності, необґрунтованості та необ'єктивності рішення суду, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Позивачем було подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційні скарги є безпідставним та необґрунтованими та просить залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник Приватного підприємства «Макарів-Агробут» та представник Міністерства юстиції України підтримали вимоги та доводи апеляційних скарг та просили скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні вимоги та доводи апеляційної скарги заперечували та просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити з огляду на її необґрунтованість та безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Згідно зі ст. 315, ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об'єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.06.2014 між позивачем та ПП «Макарів - Агробуд» було укладено договір оренди землі №121-Н (далі - договір оренди), про що 11.02.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесене запис про державну реєстрацію іншого речового права №8703325.

У подальшому, 15.06.2016 договір оренди було розірвано за взаємною згодою сторін шляхом укладення між позивачем та ПП «Макарів-Агробуд» письмового договору про розірвання договору оренди земельної ділянки. Договір про припинення договору оренди був підписаний уповноваженими особами, а саме: зі сторони орендодавця - Позивачем, який є власником земельної ділянки, а зі сторони орендаря ПП «Макарів - Агробуд» - його директором Домашенко О.М. Додатково укладено акт приймання-передачі земельної ділянки від 15.06.2016, який є додатком до Договору про розірвання оренди земельної ділянки.

Відомості про припинення договору оренди були внесені до Державного реєстру речових права на нерухоме майно 02.08.2017 приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П. на підставі рішення №36440929, заява до приватного нотаріуса Дурицького А.П. про припинення права оренди ПП «Макарів-Агробуд» подавалася особисто позивачем.

Після чого, ПП «Макарів-Агробуд» 28.12.2017 подало до Міністерства юстиції України скаргу на вчинені реєстраційні дії щодо припинення договору оренди землі Позивача та інших 105 договорів оренди землі, укладених між ПП «Макарів-Агробуд» та іншими землевласниками, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.12.2017 за № 39390-0-033-17, доповнень до неї від 29.12.2017, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 29.12.2017 за №25588-0-26-17.

За результатами розгляду скарги ПП «Макарів-Агробуд» Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України (далі по тексту - Комісія) надала висновок від 04.01.2018, яким встановила факт здійснення державної реєстрації припинення договорів оренди на підставі заяв власників земельних ділянок, до яких було долучено договори про розірвання договорів оренди землі з актами приймання-передачі земельної ділянки, однак не додано статуту третьої особи і витягу з ЄДРПОУ щодо ПП «Макарів-Агробуд», у зв'язку з чим дійшла висновку про наявність підстав для задоволення скарги ПП «Макарів-Агробуд» та скасування державної реєстрації припинення договорів оренди землі.

В подальшому, Міністерством юстиції України 05.01.2018 на підставі висновку Комісії прийнято наказ №47/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», відповідно до якого: задоволено скаргу ПП «Макарів-Агробуд», в особі представника Ходаківської Л.М. від 28.12.2017 в повному обсязі; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.07.2017 та від 27.07.2017, прийняті приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області Дурицьким А.П., та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про скасування записів про припинення інших речових прав (прав оренди), які внесені на підставі цих рішень.

Позивач, вважаючи, що Комісією порушено процедуру розгляду скарги, внаслідок чого висновок, складений за результатами її розгляду та наказ, виданий на підстав даного висновку, не можуть вважатися правомірними, звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при подачі заяви на проведення реєстраційної дії припинення договору оренди було надано достатньо документів на проведення такої реєстраційної дії, зокрема, оригінал договору про розірвання договору оренди, а також з того, що висновком Комісії з питань розгляду скарги в сфері державної реєстрації прав, було встановлено проведення реєстраційної дії за відсутності необхідних документів, а саме статуту та витягу з ЄДРПОУ орендаря, обов'язковість подачі яких не передбачено ні Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», ні Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, ні Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою КМУ від 17.12.2012 №1051.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено у частині другій статті 2 КАС України. Тож адміністративні суди мали з'ясувати, чи були дії Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації та Міністерства юстиції України здійснені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були їх рішення прийняті на законних підставах.

Повноваження Міністерства юстиції України у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно визначаються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями), а також постановою Кабінету Міністрів України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 25.12.2015 № 1127 (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Згідно з ч.3 ст.34 Закону №755-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю. Також відповідно до абзацу першого ч.3 ст.37 Закону №1952-IV (в редакції на час розгляду відповідачем скарги зазначеного банку та прийняття спірного рішення) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб'єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Процедура розгляду скарги по суті визначена статтею 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, якою затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - Порядок № 1128).

Пунктом 2 Порядку № 1128, в редакції, що діяла на час подання скарги та її розгляду, встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб'єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін'юстом або відповідним територіальним органом.

До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об'єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В пункті 12 цього ж Порядку передбачено, що за результатами розгляду скарги суб'єкт розгляду скарги на підставі висновків комісії приймає мотивоване рішення про задоволення скарги або про відмову в її задоволенні з підстав, передбачених законами, у формі наказу.

Відповідно до п. 9 Порядку № 1128 під час розгляду скарги по суті обов'язково запрошується скаржник та / або його представник (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкт оскарження та інші заінтересовані особи, зазначені у скарзі або встановлені відповідно до відомостей реєстрів. Неприбуття таких осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Використання прислівника "обов'язково" свідчить про істотність вимоги про запрошення скаржника, суб'єкта оскарження (тобто особи, чиї дії оскаржуються) та заінтересованих осіб для розгляду скарги по суті. Таке запрошення має на меті не лише проінформувати зацікавлених осіб про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, з тим, щоб їхні пояснення були прийняті та враховані.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що ОСОБА_3, яка є власником земельної ділянки площею 2,1409 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розміщена на території Наливайківської сільської ради, мала бути запрошена до розгляду скарги Комісією, як заінтересована особа.

З огляду на це, неповідомлення скаржника та / або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб'єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, не може вважатися формальним порушенням.

Неприбуття осіб, яким було належним чином повідомлено про розгляд скарги, а також неотримання такими особами повідомлень про час та місце розгляду скарги з причин, що не залежать від суб'єкта розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Отже, неприбуття лише належним чином повідомлених осіб не перешкоджає розгляду справи. Відтак, якщо на засідання не прибула особа, яку належним чином не повідомили, то це перешкоджає розгляду скарги. Ці обставини повинні з'ясовуватися до початку розгляду скарги секретарем комісії відповідно до п. 3 розділу ІІІ Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2016 № 37/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2016 за № 42/28172).

Способи повідомлення визначені у п. 10 Порядку № 1128, відповідно до якого суб'єкт розгляду скарги своєчасно повідомляє особам, запрошеним до розгляду скарги по суті, про час і місце розгляду скарги в один з таких способів:

- телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі);

- шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін'юсту;

- засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі та/або інших документах, що додаються до скарги).

Порядок не визначає вимог щодо змісту повідомлення. Водночас, враховуючи мету такого повідомлення, воно повинно містити інформацію щонайменше про скаржника, суб'єкта оскарження (державного реєстратора, дії якого оскаржуються), суть скарги, час та місце розгляду скарги. Зміст повідомлення повинен бути достатнім для того щоб зацікавлені особи (зокрема державний реєстратор), могли зрозуміти, що скарга стосується реєстраційних дій, до яких вони мають стосунок, і суть цієї скарги.

Водночас, колегія суддів зазначає, що зі змісту повідомлення, розміщеного на сайті, неможливо встановити жодних із вищенаведених пунктів, окрім персони скаржника - приватного підприємства «Макарів-Агробуд».

Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта - Міністерства юстиції України про те, що на його сайті було розміщено оголошення про засідання комісії 04.01.2018 з приводу, зокрема розгляду скарги Розгляд по суті скарги приватного підприємства «Макарів-Агробуд» в особі представника Ходаківської Л.М. від 28.11.2017, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.12.2017 за № 39390-0-33-17 (Тип об'єкта нерухомого майна: земельні ділянки, оскільки з вказаного оголошення неможливо встановити, з приводу чого подана зазначена скарга, які саме реєстраційні дії (рішення) є предметом оскарження і, тим більше, доводів скаржника .

Отже, зазначеним вище вимогам оголошення відповідача не відповідає, а тому воно не може вважатися "належним" за ознакою змісту.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що Комісія у супереч п.п. 9, 10, 11 Порядку №1128 та п.3 Положення не надіслала позивачу копію скарги та доданих до неї документів, відповідно, ОСОБА_3 не знала про існування скарги та не могла відслідковувати повідомлення про дату, час та місце розгляду скарги ПП «Макарів-Агробуд» від 28.12.2017, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.12.2017 за № 39390-0-033-17, доповнень до неї від 29.12.2017, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 29.12.2017 за №25588-0-26-17, тобто Комісія не забезпечила своєчасного отримання позивачем повідомлення про розгляд скарги, що в свою чергу позбавило можливості 04.01.2018 бути присутньою під час розгляду скарги та надати відповідні письмові пояснення.

Відповідно до ч. 1 п. 11 Порядку №1128 копії скарги та доданих до неї документів надаються особам, запрошеним до розгляду скарги по суті (крім скаржника), не пізніше дня, що передує дню розгляду скарги по суті. Суб'єкт оскарження має право подавати письмові пояснення по суті скарги, які обов'язково приймаються комісією до розгляду.

У контексті норми п. 11 Порядку №1128 колегія суддів дійшла висновку, що обставини належного повідомлення всіх осіб, яких стосується скарга, призначена до розгляду на засіданні відповідної комісії, сприяють належному виконанню відповідачем своїх функцій та мають істотне значення для вирішення спору.

Усупереч вищезазначеному, відповідачем не було надано доказів належного сповіщення учасників справи.

З огляду на передбачені законом вимоги, встановивши, що скаржника, суб'єкта, дії якого оскаржуються або інших заінтересованих осіб не повідомлено про час та місце розгляду скарги або йому не надіслано скарги, комісія не має законних підстав розглядати скаргу по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що позивач не брав участі у розгляді скарги та не надавав жодних пояснень. Отже, відповідачем не дотримано вимог закону про належне повідомлення про час та місце розгляду.

Позбавлення заінтересованої особи, яка є власником майна, можливості взяти участь у розгляді скарги, яка стосується його безпосередньо, є істотним порушенням процедури розгляду скарги, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення.

З наведених підстав колегія суддів дійшла висновку щодо неналежного повідомлення про дату і місце розгляду скарги зацікавлених осіб, у даному випадку ОСОБА_3 на офіційному сайті.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №826/19452/16 та від 12.12.2018 у справі №826/8976/17 від 17.01.2019 у справі № 826/1632/17.

Крім того, частина перша статті 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Частиною другою статті 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до частини першої статті 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката та інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позивачем при подачі заяви на проведення реєстраційної дії припинення договору оренди було надано достатньо документів на проведення такої реєстраційної дії, зокрема, оригінал договору про розірвання договору оренди та додаток до Договору про розірвання оренди земельної ділянки акт приймання-передачі земельної ділянки від 15.06.2016.

Натомість, висновком Комісії з питань розгляду скарги в сфері державної реєстрації прав, було встановлено проведення реєстраційної дії за відсутності необхідних документів, а саме статуту та витягу з ЄДРПОУ орендаря, обов'язковість подачі яких не передбачено ні Законом «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», ні Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, ні Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою КМУ від 17.12.2012 №1051.

Таким чином враховуючи вищенаведене, доводи апелянта стосовно того, що реєстраційні дії проведенні з порушенням процедури не відповідає дійсності та спростовується, як матеріалами справи так і висновками суду зробленими під час розгляду справи.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Беєлер проти Італії", "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини", та "Беєлер проти Італії").

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії").

Крім того, у рішенні «Меньшакова проти України» від 08.04.2010 Європейського суду з прав людини виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду. Так, Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків відповідного характеру.

У справі «Шаповал проти України» (рішення від 31.07.2012 року) судом вказано, що для того, щоб право доступу до суду було ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити акт, який є втручанням в її права. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права та інтереси.

Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на розгляд спору судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що висновок було складено Комісією з порушення вимог законодавства.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку щодо незаконності складено Комісією висновку, отже, як наслідок прийнятий на його підставі наказ Міністерства юстиції України від 05.01.2018 №47/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» також підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання відповідача поновити реєстраційні дії, які були скасовані на підставі наказу Міністерства юстиції України від 05.01.2018 № 47/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерство юстиції України: 1) забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав; 2) здійснює нормативно-правове регулювання у сфері державної реєстрації прав; 3) забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем; 4) організовує роботу, пов'язану із забезпеченням діяльності з державної реєстрації прав; 5) здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав; 6) забезпечує доступ державних реєстраторів до Державного реєстру прав та приймає рішення про блокування та анулювання такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; 7) розглядає скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України та приймає обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 8) складає протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; 9) організовує роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З урахування встановлених вище обставин, а саме щодо протиправності наказу Міністерства юстиції України від 05.01.2018 № 47/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити вказані позовні вимоги шляхом зобов'язання Міністерства юстиції України поновити реєстраційні дії, які скасовані оскаржуваним наказом, оскільки такі вимоги є взаємопов'язаними з первинними позовними вимогами.

Колегія суддів не вбачає необхідності в докладному аналізі інших доводів апеляційних скарг, оскільки вони не впливають на загальний висновок у справі.

Колегією суддів також враховано положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, вказаний Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів, враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Приватного підприємства «Макарів-Агробут» та Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з моменту його проголошення.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: І.О. Лічевецький

А.Б. Парінов

Повний текст постанови виготовлено 07 березня 2019 року.