Справа № 640/18008/18
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 березня 2019 року № 640/18008/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві

про визнання протиправними та скасування актів

представники позивача - ОСОБА_1;

сторін: відповідача - не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) (далі - позивач або ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (адреса: 03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, ідентифікаційний код - 34691374) (надалі - відповідач або Управління або ДВС), у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51146502, прийняту 08 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Подпоріним Романом Олександровичем;

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 53412672, прийняту 15 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Подпоріним Романом Олександровичем.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що спірні постанови є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки такі постанови не відповідають приписам Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06.11.2018 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду у судове засідання на 13.12.2018.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.12.2018 витребувано в Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві докази направлення постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2016 ВП № 51146502, зокрема належним чином завірену копію журналу вихідної кореспонденції, та докази отримання постанови ОСОБА_1

У судовому засіданні 13.12.2018 судом оголошено перерву до 07.02.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.02.2019 призначено судове засідання на 05.03.19.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.03.2019 задоволено заяву б/н від 01.11.2018 «Про поновлення строку на звернення до адміністративного суду» представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3; поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду.

В судовому засіданні 05.03.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Представники відповідача в судове засідання 05.03.2019 не з'явилися, причин неявки не повідомили. Про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином.

За ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З огляду на положення ч. 3 ст. 268 КАС України, суд вважає, що неявка представника ДВС не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

23.05.2016 старшим державним виконавцем ДВС - Подпоріним Романом Олександровичем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 51146502, згідно виконавчого листа № 760/13954/14-ц, виданого 12.05.2016 Солом'янським районним судом міста Києва. Згідно мотивувальної частини постанови, стягувачем є ПАТ «Універсал Банк», а боржником - ОСОБА_1

08.08.2016 вказаним державним виконавцем прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 17 528,10 швейцарських франків (в рішенні альтернативно - Постанова-1).

15.02.2017 старшим державним виконавцем - Подпоріним Романом Олександровичем відкрито виконавче провадження з виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 17 528,10 швейцарських франків, про що винесено постанову ВП № 53412672 (скорочено по рішенню - Постанова-2, разом - Постанови або Спірні постанови або Оскаржувані постанови).

Як відмічає позивач, по-перше, Постанова-1 не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». По-друге, державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору, адже виконавчий документ не відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження». По-третє, виконавець пропустив строк пред'явлення Постанови-1 до виконання, а тому вона повинна була бути повернута без прийняття до виконання. По-четверте, ДВС не надіслано боржникові копію постанови про відкриття провадження 23.05.2016. По-п'яте, державний виконавець не вживав заходів примусового виконання рішення та не стягнув із боржника жодних сум.

Вважаючи, що Постанови не відповідають приписам Закону України «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 подав на розгляд судом відповідний позов.

Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надав.

Вирішуючи спір по суті, суд зауважує на таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Кримінальним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження» (в тексті - Закон), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, та іншими нормативно-правовими актами (по рішенню - Інструкція) (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За ст.ст. 1, 17, 18, 25 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті. У виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

З наведених положень Закону випливає про: визначення питань, що стосуються загальних засад виконавчого провадження; рішення, що підлягають примусовому виконанню; вимоги до виконавчого документа.

Як видно з матеріалів справи, 23.05.2016 старшим державним виконавцем ДВС - Подпоріним Романом Олександровичем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 51146502.

Частиною першою та другою статті 25 Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

За ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З приписів статей 25 та 31 Закону, в їх сукупності, слідує два правила надсилання сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження копій постанов державного виконавця та інших документів виконавчого провадження. За правилом першим, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією. Правилом другим встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, надсилаються адресатам рекомендованим листом з повідомленням про вручення. При цьому, поряд з необхідністю надсилання, зокрема, постанов про відкриття виконавчого провадження, необхідним є встановлення обставин отримання постанови про відкриття виконавчого провадження боржником, оскільки у разі ненадання останнім документального підтвердження виконання рішення самостійно, розпочинається примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом.

Матеріали справи свідчать про направлення 26.05.2016 ДВС на адресу ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2016, що підтверджується супровідним листом № 357/8 від 23.05.2016, витягом з реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції за 2016 рік, списком згрупованих поштових відправлень з відміткою поштового штемпеля про відправку від 26.05.2016.

Водночас, доказів отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2016 до суду не представлено.

Про неможливість надання доказів отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2016, зокрема, за обставин направлення відповідної кореспонденції без повідомлення про вручення, вказано відповідачем у листі № 671 від 24.01.2019.

За таких обставин, судом визнаються, як доведені, твердження позивача щодо обставин неотримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2016, в якій останньому запропоновано самостійно виконати рішення у строк до 7 днів.

08.08.2016 старшим державним виконавцем - Подпоріним Романом Олександровичем прийнято Постанову-1. Зі змісту вказаної постанови випливає про невиконання ОСОБА_1 рішення в самостійному порядку, а тому наявні підстави для стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 17 528,10 швейцарських франків.

Надалі, 02.02.2017 вказаним державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документу ПАТ «Універсал Банк». У п. 3 резолютивної частини постанови убачається, що Постанову-1 слід виконати у порядку, встановленому Законом.

15.02.2017 старшим державним виконавцем - Подпоріним Романом Олександровичем відкрито виконавче провадження з виконання Постанови-1, про що винесено Постанову-2.

В рамках зазначених виконавчих дій, суд вказує, що 05.10.2016 набрав чинності Закон.

У відповідності до п. 7 «Перехідних та прикінцевих» положень Закону, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зважаючи на правила, визначені зазначеним пунктом, слід акцентувати, що завершення виконавчих дій, здійснення яких розпочато до набрання чинності Законом, провадиться у порядку, що діяв до набрання чинності Законом, тобто до 05.10.2016, оскільки після набрання чинності Законом виконавчі дії здійснюються відповідно вже до порядку, викладеному у наведеному нормативно-правовому акті.

За ч. 1 ст. 12 Закону, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону, виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Вказані положення набрали чинності 30.11.2016, згідно із Законом № 1730-VIII від 03.11.2016.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що Постанова-2 винесена 15.02.2017, що свідчить про не завершення виконавчих дій із виконання Постанови-1 станом як на 05.10.2016, так і на 30.11.2016, суд відмічає, що виконавчі дії з пред'явлення Постанови-1 до примусового виконання мали б бути здійснені в строк до 06.01.2017.

Частиною 2 статті 19 Конституції України перебачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, зважаючи, що Постанова-1, в якій стягувачем є держава в особі ДВС, була винесена поза межами встановленого ч. 1 ст. 12 Законом строку для пред'явлення її до примусового виконання, з урахуванням того, що в силу п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону виконавчий збір не стягується згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності Законом, суд дійшов висновку, що Постанова-2 є такою, що винесена поза межами встановлених Законом строків для пред'явлення її до виконання, а тому, наявними є підстави для її скасування.

Також суд викладає висновок про те, що оскільки доказів отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.05.2016 матеріали справи не містять, суд зауважує про наявність правових підстав для скасування Постанови-1, оскільки необґрунтованими є викладені ДВС в Постанові-1 позиції про невиконання боржником запропонованого Управлінням строку для самостійного виконання рішення у семиденний термін починаючи з 23.05.2016.

За приміченого висновку, суд акцентує на відповідній додатковій підставі для скасування Постанови-2.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судових витрат у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки в даному випадку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, як то відповідача у справі.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 72-78, 241-246, 268-271, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51146502, прийняту 08 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Подпоріним Романом Олександровичем.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 53412672, прийняту 15 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Подпоріним Романом Олександровичем.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Головного територіального управління юстиції у місті Києві (адреса: 01001, м. Київ, провул. Музейний, буд. 2-Д, ідентифікаційний код - 34691374) понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 409,60 грн. (одна тисяча чотириста дев'ять гривень 60 копійок).

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтею 287 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 287 КАС України, апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя К.С. Пащенко