Справа № 2140/1944/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1944/18
Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

21 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправними дії Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку щодо невиплати йому компенсації за не отримане речове майно та зобов`язати відповідача нарахувати та виплати грошову компенсацію у сумі 14203,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон № 2011-XII) та Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 (далі - Порядок № 178), відповідач повинен був забезпечити його речовим майном, але ані майна, ані компенсації він не отримав.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку відповідно до п.8 наказу Міністра оборони України від 29.04.2016 року № 232 прикріплений на речове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 . Відповідно всі військовослужбовці Херсонського зонального відділу забезпечуються речовим майном через речову службу зазначеної військової частини. Крім того, у відповідача відсутній кошторис (грошові призначення) для здійснення виплат грошової компенсації за не отримане речове майно. Відповідач вважає, що є неналежним відповідачем по справі, а компенсація за не отримане речове майно повинна була виплачуватись військовою частиною НОМЕР_2 .

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що право на грошову компенсацію позивач мав лише до моменту звільнення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

Наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 28.04.2017 № 75 капітана ОСОБА_1 , офіцера-психолога Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку Південного територіального управління Військової служби правопорядку було звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я), а наказом відповідача від 16.06.2017 № 124 його виключено зі списків особового складу відділу та всіх видів забезпечення (а.с.7-8).

18 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача - Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку із заявою про виплату йому грошової компенсації за речове майно відповідно до довідки від 03.07.2017 № 3 про вартість речового майна, що належить до видачі, виданої військовою частиною НОМЕР_1 . Згідно з цією довідкою вартість речового майна складає 14 203,95 грн (а.с.17).

Листом від 26.07.2017 вих.№ 1980/1 відповідач відмовив у виплаті компенсації, посилаючись на те, що отримання військовослужбовцем грошової компенсації за не отримане речове майно згідно з Порядком виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно має бути вирішене до виключення його зі списків особового складу.

Відповідач також вказав на те, що у випадку коли військова частина самостійно не веде військове господарство (відсутня речова служба), грошова компенсація виплачується у військовій частині, в якій військовослужбовець знаходиться на речовому забезпеченні. Згідно з розпорядженням начальника Центрального управління речового забезпечення Збройних Сил України Тилу Збройних Сил України 16.03.2017 № 341/5/1/487 з метою належного забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України відповідно до п.II.8 наказу Міністра оборони України від 29.04.2016 № 232 військовослужбовців Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку прикріплено на речове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з цим рекомендовано звернутись до командира військової частини НОМЕР_1 . 03 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив виплатити йому грошову компенсацію у сумі 14203,95 грн. за речове майно, що належить йому до видачі.

Листом від 07.08.2017 року військова частина НОМЕР_1 повідомила ОСОБА_1 про відсутність підстав для такої виплати, оскільки військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 не проходив та у списках особового складу даної частини ніколи не перебував. У питаннях управління фінансовими ресурсами Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку самостійно веде військове господарство. Законних підстав для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно у командування військової частини НОМЕР_1 немає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Херсонський зональний відділ Військової служби правопорядку має здійснювати виплату грошової компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцям, які проходять у ньому службу. Однак позивач мав звернутись з відповідною заявою до виключення його зі списків особового складу військової частини. Враховуючи, що позивача зі списків особового складу Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку та всіх видів забезпечення виключено 16 червня 2017 року, а із заявою про грошову компенсацію він звернувся 18 липня 2017 року, після закінчення проходження військової служби, правила щодо виплати грошової компенсації на нього не поширюються.

При цьому суд виходив з підсудності даного спору судам адміністративної юрисдикції.

Судова колегія такий висновок вважає помилковим, враховуючи наступне.

Згідно приписів ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016р., визначено механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Пунктами 3-5 Порядку № 178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

За обставинами справи, перед звільненням позивача у запас, з рапортом (заявою) про виплату грошової компенсації він не звертався.

Пунктом 2 частини 1 статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах, зокрема на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п.17 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного судочинства є змагальність сторін.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Пунктами 2, 3 Порядку № 178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.

Частиною першою статті 177 ЦК України визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно із частиною першою статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

За змістом частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Про порушення свого права власності на компенсацію за неотримане речове майно позивач заявив після звільнення з військової служби, а отже звернення з цим позовом до суду спрямоване на відновлення його майнового стану (порушеного права власності та ліквідації збитків, заподіяних його інтересам), на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені саме цивільним і цивільним процесуальним законодавством.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково вважаючи цей спір публічно - правовим, розглянув справу в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду по справі № 161/13250/15-ц від 13.06.2018 року та по справі № 533/934/15-ц від 10.04.2018 року.

На час проходження військової служби ОСОБА_1 відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не вчиняв щодо позивача протиправних дій щодо невиплати компенсації, оскільки позивач з відповідним рапортом не звертався.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в Херсонському міському суді Херсонської області перебувала цивільна справа № 766/16588/17 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , за участю третьої особи Херсонського зонального відділу військової служби правопорядку про стягнення коштів, однак вказана позовна заява залишена без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, а саме за заявою ОСОБА_1 . Викладене не позбавляє права ОСОБА_1 звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи, у зв`язку із чим прийшов до помилкового висновку про підсудність даного спору судам адміністративної юрисдикції.

Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлений ст.19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

За таких обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження в ній.

Керуючись ст.ст.308,311, 315,319,321,322,325,329 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року - скасувати з прийняттям постанови про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Херсонського зонального відділу Військової служби правопорядку про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко