Справа № 813/1387/17
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2878/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Багрія В.М., Гінди О.М.,

за участю секретаря судового засідання Смидюк Х.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Кітова О.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Коморний О.І.,

час ухвалення рішення 11:21:02,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 26 вересня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

05 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ начальника Львівського Прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України(в/ч НОМЕР_1 ) № 51-ос1 від 06 березня 2017 року в частині звільнення позивача; визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки начальника Львівського Прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України(в/ч НОМЕР_1 ) № 12АГ від 06 січня 2017 року про підсумки службового розслідування щодо позивача; поновити молодшого сержанта ОСОБА_1 на посаді начальника 2 секції автомобільних перевезень водія автомобільної групи відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення інженерно-технічного відділу Військової частини НОМЕР_1 ; стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що він проходив військову службу у Львівському Прикордонному загоні Західного регіонального правління Державної прикордонної служби України на посаді начальника 2 секції автомобільних перевезень водія автомобільної групи відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення інженерно-технічного відділу військової частини НОМЕР_1 . На підставі наказу т.в.о. начальника Львівського ПЗ ЗРУ ДПСУ №12 Г від 06 січня 2017 року № 5-ос, наказом начальника Львівського ПЗ ЗРУ ДПСУ №51-ос1 від 06 березня 2017 року його звільнено із займаної посади у зв`язку із недотриманням ним ст. ст. 13, 49, 24 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України. Вважає, вказані накази незаконними та зазначає, що такими наказами обмежено численні права і свободи позивача, закріплені в Конституції України. Стверджує, що не було жодного чинного нормативно-правового акту, який би визначав, що обіймання займаної посади позивачем є правопорушенням, оскільки відповідно до постанови Галицького районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року по справі №461/531/17 на момент винесення оскаржуваних наказів, не вчиняв адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке відповідачем розглянуто як підставу для звільнення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з урахуванням фактичних обставин справи висновок відповідача за наслідками службового розслідування про допущене військовослужбовцем порушення військової дисципліни, яке полягає у вживанні алкогольних напоїв та керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння передбачене вимогами ст. ст. 13, 49, 241 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України є обгрунтованим, тому відповідно обгрунтованими є і накази т.в.о. начальника Львівського прикордонного загону № 12 АГ від 06 січня 2017 року "Про підсумки службового розслідування", т.в.о. начальника 7 прикордонного Карпатського загону (категорії) № 5-ос1 від 06 січня 2017 р. "По особовому складу" про припинення контракту та звільнення з військової служби та наказу начальника 7 прикордонного загону (І категорії) № 51-ос від 06 березня 2017 року "По особовому складу" про виключення із списків частини, усіх видів забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 01.03.2017 року було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутності події і складу правопорушення, а відтак вважає, що відсутні будь-які події або дії, які можна трактувати з боку позивача як вчинення дисциплінарного проступку. Апелянт також звертає увагу на те, що згідно даних медичного обстеження вміст етанолу в крові був у межах норми. Крім цього зазначає, що у матеріалах справи відсутня будь-яка інформація про порушення ОСОБА_1 військової дисципліни, громадського порядку чи перебування його у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності було порушення ОСОБА_1 вимог ст. 13, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Також, матеріалами справи підтверджується, що позивач визнав порушення ним військової дисципліни, погодився з висновком службового розслідування та зазначив, що заперечення відсутні.

В судовому засіданні позивача та його представник апеляційну скаргу підтримали, в своїх поясненнях покликалися на доводи в ній викладені.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представника, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 з жовтня 2016 року по 06 березня 2017 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ).

На підставі висновку службового розслідування т.в.о. начальника Львівського прикордонного загону прийнято наказ № 12 АГ від 06 січня 2017 року "Про підсумки службового розслідування", за результатами якого встановлено порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст. 13, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України(том 1, а.с.10-12).

В ході службового розслідування встановлено, що 06 січня 2017 року о 03 год. 35 хв. оперативному черговому Львівського прикордонного загону підполковнику ОСОБА_2 надійшла доповідь від чергового управління патрульної поліції м. Львова про затримання у позаслужбовий час військовослужбовця Львівського прикордонного загону молодшого сержанта ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Молодшого сержанта ОСОБА_1 доставлено в Личаківський відділ патрульної поліції та складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, автомобіль Шевроле Лачеті р/н НОМЕР_2 переданий родичам військовослужбовця.

ОСОБА_1 06 січня 2017 року о 07:30 год. викликаний начальником відділення АБЗ ІТВ капітаном ОСОБА_3 в управління прикордонного загону з метою надання пояснень за фактом його затримання працівниками Національної Поліції. Молодший сержант ОСОБА_1 прибув в управління прикордонного загону об 10.45 з явними ознаками вживання алкогольних напоїв та був скерований з метою медичного освідчення в Львівський клінічний госпіталь Державної прикордонної служби України. В ході медичного освідчення стало відомо, що військовослужбовець перебуває з наявними об`єктивними ознаками вживання алкогольних напоїв. Від дачі пояснень молодший сержант ОСОБА_1 відмовився.

В ході проведення службового розслідування стало відомо, що в автомобілі Шевроле Лачеті р/н НОМЕР_2 спільно з молодшим сержантом ОСОБА_1 на час зупинки представниками Національної Поліції перебував також сержант ОСОБА_4 .

Згідно пояснень сержанта ОСОБА_4 слідує, що він 05 січня 2017 року перебуваючи на вихідному дні спільно з молодшим сержантом ОСОБА_1 вирішив піти до нічного клубу 888. В клуб військовослужбовці поїхали на його автомобілі Шевроле Лачетті НОМЕР_2 біля 23.30. Під час перебування в клубі сержант ОСОБА_4 та молодший сержант ОСОБА_1 випили по 350 грам горілки, кожний. Після чого, близько 03.00 06 січня 2017 року вони вирішили їхати додому. Так як сержант ОСОБА_4 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння, за кермо автомобіля сів молодший сержант ОСОБА_1 . В подальшому біля 03.30 військовослужбовців зупинили представники Національної Поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП на молодшого сержанта ОСОБА_1 (том 1, а.с.52).

Наказом т.в.о. начальника 7 прикордонного Карпатського загону (категорії) № 5-ос1 від 06 січня 2017 року "По особовому складу" припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби молодшого сержанта ОСОБА_1 начальника 2 секції автомобільних перевезень - водія автомобільної групи відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення інженерно-технічного відділу, згідно пункту "Е" (через службову невідповідність) частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 06 січня 2017 року. Підстава: подання до звільнення від 06 січня 2017 року(том 1, а.с.49-50).

Наказом начальника 7 прикордонного загону (І категорії) № 51-ос від 06 березня 2017 року "По особовому складу" виключено із списків частини, усіх видів забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 начальника 2 секції автомобільних перевезень - водія автомобільної групи відділення автомобільного та бронетанкового забезпечення інженерно - технічного відділу, згідно пункту "Е" (через службову невідповідність) частини 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 06 січня 2017 року. Підстава: наказ від 06 січня 2017 року № 5-ос1(том 1, а.с.18).

З матеріалів справи також слідує, що постановою Галицького районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю події і складу правопорушення(том 1, а.с.13-16).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25 березня 1992 року зі змінами та доповненнями (далі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

До видів військової служби відноситься військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу.

Згідно із п. е) ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.

Відповідно до ч. 9 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 26 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Положення № 1115/2009), затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009, встановлено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець, який проходить військову службу за контрактом, звільняється з військової служби з підстав, передбачених ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно із п. 270 Положення № 1115/2009 звільнення військовослужбовців з військової служби з підстав, передбачених п.п. "а", "г" та "ґ" ч.ч. 2, 3, 6-8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", здійснюється: 1) начальниками органів охорони державного кордону, загонів Морської охорони, навчальних центрів, науково-дослідних установ, а також органів забезпечення, які мають право видання наказів по особовому складу, - усіх військовослужбовців, у військових званнях до капітана (капітан-лейтенанта) включно, які проходять військову службу в цих органах Держприкордонслужби.

Відповідно до п. 280 Положення № 1115/2009 звільнення військовослужбовців з військової служби через службову невідповідність здійснюється: 1) у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю; позбавлення військового звання прапорщика (мічмана), старшого прапорщика (старшого мічмана) із звільненням з військової служби у запас; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. Виконання накладеного на військовослужбовця дисциплінарного стягнення здійснюється негайно, але не пізніше 3 місяців після накладення такого стягнення.

Пунктом 292 Положення № 1115/2009 передбачено, що наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу. Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення - звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю - є підставою для звільнення з військової служби через службову невідповідність.

З преамбули Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженим Законом України № 551-XIV від 24 березня 1999 року, зі змінами та доповненнями (далі - Дисциплінарний статут), слідує, що усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно із ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна грунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 3 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна досягається шляхом, зокрема: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів; формування правової культури військовослужбовців.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно із ст. 5 Дисциплінарного статуту за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів (начальників) підтримувати на належному рівні військову дисципліну. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) - також сержантові (старшині).

Згідно із ст. 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний додержуватись вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати задів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Відповідно до ст. 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності та витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому

Згідно із ст. 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець повинен піклуватись про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватись від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Провівши системний аналіз зазначених норм права, колегія суддів зазначає, що звільнення з військової служби за службовою невідповідністю є видом дисциплінарного стягнення, а тому воно має відбуватись із дотриманням відповідних норм Дисциплінарного статуту. У зв`язку з цим, звільненню зі служби за службовою невідповідністю та виданню про це відповідного наказу повинно передувати невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків або скоєння ним конкретного порушення військової дисципліни чи громадського порядку, виявлення такого невиконання (неналежного виконання) або порушення, а також встановлення вини особи у його скоєнні (вчиненні).

При цьому, на переконання колегії суддів, грубим порушенням військової дисципліни вважається перебування у нетверезому стані як у службовий, так і у позаслужбовий час.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 січня 2017 року о 03 год. 35 хв. оперативному черговому Львівського прикордонного загону підполковнику ОСОБА_2 надійшла доповідь від чергового управління патрульної поліції м. Львова про затримання у позаслужбовий час військовослужбовця Львівського прикордонного загону молодшого сержанта ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Молодшого сержанта ОСОБА_1 доставлено в Личаківський відділ патрульної поліції, складений протокол про адміністративне правопорушення за ч 1 ст. 130 КУпАП. Автомобіль Шевроле Лачеті р/н НОМЕР_2 переданий родичам військовослужбовця.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про правомірність наказу т.в.о. начальника Львівського прикордонного загону № 12АГ від 06 січня 2017 року Про підсумки службового розслідування, оскільки під час службового розслідування встановлено порушення позивачем вищевказаних статей статуту.

Пунктом 25 Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 111 від 14 лютого 2005 року, передбачено, що після розгляду письмової доповіді про проведення службового розслідування начальник (командир) проводить бесіду з військовослужбовцем, який вчинив правопорушення. Під час бесіди до військовослужбовця доводяться суть учиненого ним порушення, які вимоги законів чи інших нормативно-правових актів та керівних документів або посадових інструкцій він порушив. За результатами бесіди оформляється аркуш бесіди із зазначенням дати її проведення, а також заперечень, заяв та клопотань особи, стосовно якої проведено службове розслідування. Він підписується особою, яка проводила бесіду, присутніми посадовими особами та військовослужбовцем, з яким проводилась бесіда.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що з наявного в матеріалах справи аркуша бесіди від 06 січня 2017 року слідує, що т.в.о. начальника Львівського прикордонного загону полковником Чорним О.В. позивачу було доведено висновок службового розслідування та суть вчиненого ним правопорушення, зокрема в частині зазначення норм законів та нормативно-правових актів та документів і посадових інструкцій, які він порушив, а саме доведено те, що він порушив вимоги ст.ст. 13. 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України(том 1 а.с.24).

Судом також встановлено, що позивач визнав доведені йому порушення військової дисципліни, погодився з висновком службового розслідування та зазначив, що заперечення відсутні, що було підтверджено його підписом(том 1 а.с.24).

Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що йому не було відомо про відомості зазначені у аркуші бесіди, оскільки такі спростовуються його власноручним підписом та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Щодо доводів позивача про те, що підставою для його звільнення слугувало вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, то такі вірно не взяті судом першої інстанції до уваги, оскільки з службового розслідування слідує, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності було не вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а порушення військовослужбовцем ОСОБА_1 вимог ст.ст. 13, 49, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Крім того, колегія суддів критично відноситься до посилань позивача на постанову Галицького районного суду м. Львова від 01 березня 2017 року у справі № 461/531/17, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 за відсутності події та складу правопорушення, як на докази відсутності в його діях адміністративного проступку. Предметом розгляду даної справи не є встановлення обставин наявності або відсутності вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративних проступків (вищевказане не відноситься до компетенції Восьмого апеляційного адміністративного суду), оскільки, спір виник у правовідносинах з приводу застосування та реалізації дисциплінарного стягнення. Доводи позивача про незаконне застосування дисциплінарного стягнення у зв`язку із недоведеністю його вини у скоєнні адміністративного правопорушення є безпідставними, оскільки хоча підстави для застосування дисциплінарної та адміністративної відповідальності в даному випадку і пов`язані між собою, проте не є тотожними. Предметом дослідження у справі є встановлення обставин скоєння дисциплінарного проступку та дотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування, яке передувало виданню спірного наказу.

Наявними в матеріалах справи протоколом медичного обстеження для встановлення стану сп`яніння від 06 січня 2017 року та поясненнями ОСОБА_4 підтверджується факт вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв(том 1 а.с.31).

Щодо твердження позивача про те, що з метою встановлення стану сп`яніння пройшов медичне обстеження, та згідно аналізу крові на вміст етанолу, вміст такого у крові позивача становив 0,15 г/л при нормі до 0,25 г/л, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно протоколу медичного обстеження для встановлення стану сп`яніння позивач звернувся до медичного закладу 06 січня 2017 року о 12 год 05 хв, про що свідчить його підпис в той час як протокол про адміністративне правопорушення працівниками правоохоронних органів складено о 03:35 год 06 січня 2018 року. Таким чином, з моменту складення протоколу до моменту звернення позивача до медичного закладу пройшло більше 8 годин, а тому вказаний протокол не є належним доказом в цій справі.

Доводи позивача про те, що 06 січня 2017 року був вихідний день , а тому позивач не був при виконанні службових обов`язків та знаходився поза межами відділу прикордонної служби, не слід брати до уваги, оскільки відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України. Наведені норми військового статуту є загальними та не містять винятків щодо їх застосування/незастосування в залежності від того, перебуває військовослужбовець на службі чи на вихідному дні.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно контракту про проходження військової служби, ОСОБА_1 зобов`язувався додержуватись статутів Збройних Сил України, виконувати накази старших начальників, дотримуватись вимог військової дисципліни, визначеного в органі державної прикордонної служби України розпорядку дня. Однак, враховуючи фактичні обставини справи, поведінка позивача в період часу з вечора 05 січня 2017 року та в ніч на 06 січня 2017 року свідчить про порушення ним військової дисципліни та вимог військових статутів.

Крім цього, з наявної в матеріалах справи службової характеристики слідує, що ОСОБА_1 характеризується здебільшого негативно : ….Не достатньо чесний і принциповий під час виконання доручених завдань... Виконавча дисципліна на незадовільному рівні, не здатний критично оцінювати результати своєї діяльності, на зауваження реагує адекватно, але не робить ніяких висновків... До виконання своїх обов`язків відноситься не добросовісно...(том 1, а.с.27).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок відповідача за наслідками службового розслідування про допущене військовослужбовцем порушення військової дисципліни, яке полягає у вживанні алкогольних напоїв та керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, передбачене вимогами ст.ст. 13, 49, 241 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, є обґрунтованим. Відповідно обгрунтованими є і накази т.в.о. начальника Львівського прикордонного загону № 12 АГ від 06 січня 2017 року "Про підсумки службового розслідування", т.в.о. начальника 7 прикордонного Карпатського загону (категорії) № 5-ос1 від 06 січня 2017 року "По особовому складу" про припинення контракту та звільнення з військової служби та наказ начальника 7 прикордонного загону (І категорії) № 51-ос від 06 березня 2017 року "По особовому складу" про виключення із списків частини, усіх видів забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року у справі № 813/1387/17 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. М. Багрій
О. М. Гінда
Повне судове рішення складено 07 березня 2019 року.