Справа № 1940/1848/18
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3562/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

позивач: не з'явився

відповідач: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції -Мірінович У.А.

час ухвалення рішення -05.11.2018 року,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 05.11.2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

20.09.2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - позивач, ГУ ПФУ в Тернопільській області) звернулося з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області (далі - відповідач, УДВС ГТУЮ у Тернопільській області) та просило визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Дубчак М.З. від 11.09.2018 року про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області штрафу у розмірі 5100 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Тернопільській області Дубчак М.З. винесено постанову про накладення штрафу від 11.09.2018 року ВП № 56672816, якою на позивача накладено штраф у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду. Позивач вважає оскаржену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки державний виконавець вправі винести таку постанову виключно в разі невиконання боржником судового рішення без поважних причин, а не за несвоєчасне його виконання.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Дубчак М.З. від 11.09.2018 року ВП № 56672816 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: 46021, м. Тернопіль, вул. Грушевського, 8, ) штрафу у розмірі 5100 грн..

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне територіальне управління юстиції в Тернопільській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим та таким, що прийнято без врахування всіх фактичних обставин справи. Просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що згідно листа боржника від 04.07.2018 року №5318/03 встановлено, що рішення суду не виконано в повному обсязі, проте боржником не повідомлено причини невиконання такого рішення.

Вимоги статті 75 Закону передбачають надання боржником пояснень щодо причин затримки виконання рішення суду, та накладення штрафу на боржника за невиконання рішення без поважних причин.

Резолютивною частиною виконавчого листа №607/10376/17 від 15.06.2018 року зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області провести перерахунок та здійснити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 січня 2016.

Апелянт вважає, що здійснення перерахунку пенсії боржником не є фактичним та повним виконанням рішення суду, а відсутність бюджетних асигнувань не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.02.2018 року у справі № 607/10376/17 зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та здійснити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На виконання рішення суду від 22.02.2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 15.06.2018 року видано виконавчий лист № 607/10376/17.

26.06.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Тернопільській області Дубчак М.З. при примусовому виконанні виконавчого листа № 607/10376/17, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 15.06.2018 року, винесено постанову ВП № 56672816 про відкриття виконавчого провадження. Зазначеною постановою державного виконавця зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та здійснити виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та надано боржнику строк виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. 27.06.2018 року зазначена постанова отримана Пенсійним фондом.

Листом від 04.07.2018 року № 53/8/03 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило відповідача, що позивачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.02.2018 року у справі № 607/10376/17, а тому зазначене рішення суду виконане позивачем в межах компетенції (а.с. 14).

Вимогою від 06.09.2018 року № 5475/03.3-32 державний виконавець зобов'язав позивача терміново надати письмові пояснення щодо виконання рішення суду. Дана вимога отримана Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 10.09.2018 року.

На виконання вимоги № 5475/03.3-32 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом від 17.09.2018 року № 74/2/03 повідомило відповідача, що рішення суду виконане Пенсійним фондом в межах його повноважень. Додатково зазначивши, що розмір пенсії, після проведення перерахунку на виконання рішення суду зменшився. Оскільки статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що у разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчим, зберігаються розміри раніше призначених пенсій, тому виплати пенсії проводиться у раніше встановленому розмірі, визначеному Постановою № 103. Додатково зазначив, що ухвалою Верховного Суду від 02.05.2018 року у справі № 818/1076/18 встановлено, що Постанова № 103 не змінює регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції на підставі Закону № 2262-XІІ та Постанови № 988, а лише визначає порядок виплати перерахованих пенсій. Також позивачем було надано копії перерахунків пенсії за пенсійною справою № 5107-МВС ОСОБА_2.

11.09.2018 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Тернопільській області Дубчак М.З. винесено постанову ВП № 56672816про накладення штрафу, якою на позивача накладено штраф у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду в повному обсязі без поважних причин, відповідно до статті 63 Закону № 1404-VIII.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що позивачем добровільно виконано рішення в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_2 ще до винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.06.2018 та проводиться виплата перерахованої пенсії з 01.01.2018 року.

Суд дійшов висновку, що виплата перерахованої суми пенсії ОСОБА_2 повинна здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету України, а не за рахунок коштів Пенсійного фонду України, оскільки невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин

Виплати грошової допомоги здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має, а відтак вважає, що оскаржена постанова про накладення штрафу від 11.09.2018 року ВП № 56672816 є протиправною та підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (частина шоста у редакції, яка діяла на момент винесення постанови про відкриття провадження ВП № 56672816) за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов'язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.

Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Судом встановлено, що рішення суду від 22.02.2018 року виконано позивачем частково, а саме: 28.03.2018 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_2 на підставі довідки від 23.03.2018 року № 205, з 01.01.2016 року відповідно до Постанови №103 та здійснено доплату до пенсії починаючи з січня 2018 року. Як зазначено позивачем, новий розмір пенсії становить 6498,70 грн., та є більшим від перерахунку який здійснено 01.06.2018 на виконання рішення суду (арк. справи 13 (6464,40грн.)).

Відповідно, з урахуванням вимог ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року, виплата позивачеві пенсії проводиться відповідно перерахунку здійсненого згідно Постанови №103 та з урахуванням доплат до пенсії починаючи з січня 2018 року, у порядку та розмірах передбачених Постановою кабінету Міністрів.

Позивачем добровільно виконано рішення в частині здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_2 ще до винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.06.2018 року та проводиться виплата перерахованої пенсії з 01.01.2018 року.

Також з матеріалів справи встановлено та сторонами не заперечується, що позивачем не здійснено виплату перерахованої пенсії ОСОБА_2 за період 2016-2017 років, тобто боржником рішення суду не виконане повністю, внаслідок чого на останнього постановою державного виконавця від 11.09.2018 року було накладено штраф в сумі 5100 грн. та зобов'язано протягом 10 робочих днів виконати рішення.

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Враховуючи наведені положення слід дійти висновку, що виплати грошової допомоги здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України виключно за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992 року виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виплата перерахованої суми пенсії ОСОБА_2 повинна здійснюватись за рахунок коштів Державного бюджету України, а не за рахунок коштів Пенсійного фонду України.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач не має реальної фінансової можливості виконати судове рішення, оскільки кошти з Державного бюджету згідно з Постановою № 103 на виплату перерахованих сум пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 рік у 2018 році не виділялись, а лише передбачено у період з 01.01.2019 року, а відтак, позивачем добровільно виконано вимогу державного виконавця в межах своїх повноважень, а саме: згідно з рішенням боржник здійснив перерахунок суми, яка підлягає сплаті за рішенням суду, водночас у зв'язку із відсутністю коштів такі суми виплачені стягувачу у виконавчому проваджені не були.

Отже, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов вірного висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів при відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем десятиденного строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд вірно врахував правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду у справах К/9901/1598/18 (№405/3663/13-а) від 24.01.2018 року, К/9901/12146/18 (№757/29541/14-а) від 13.06.2018 року про те, що відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч.1ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись, ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст.243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі № 1940/1848/18 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді М. А. Пліш
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 11.03.2019 року у зв'язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному.