Справа № 360/2813/18
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 360/2813/18 Суддя (судді) першої інстанції: Унятицький Д.Є
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Горяйнова А.М.,

суддів - Коротких А.Ю. та Файдюка В.В.,

за участю секретаря - Казюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Пономаренка Василя Анатолійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконними дії інспектора сектору реагування патрульної поліції № 4 Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області Пономаренка В.А. (далі - інспектор) щодо складання постанови серії ДП18 № 075655 від 11 жовтня 2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700 грн 00 коп. за порушення ч. 5 ст. 122 КУпАП, а також скасувати зазначену постанову.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 12 лютого 2019 року у задоволенні вказаного адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Скаржник вказує на те, що зупинка у не передбаченому законом місці була вимушеною. Позивач посилається на те, що оскаржувана постанова була протиправно винесена на місці вчинення правопорушення. Також позивач зазначає, що зміст постанови інспектора не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Крім того ОСОБА_2 вказує на те, що йому не були роз'яснені права та обов'язки.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 від інспектора не надходив.

Під час судового засідання позивач підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 лютого 2019 року - без змін виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та сторонами даної справи не заперечується, що постановою інспектора серії ДП18 № 075655 від 11 жовтня 2018 року на ОСОБА_2 був накладений штраф у розмірі 1700 грн 00 коп. за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Не погоджуючись із вказаною постановою, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що надані в судовому засіданні пояснення позивача та свідків підтверджують факт зупинки у місці, позначеному відповідними дорожніми знаками, на якому дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 286 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Згідно з постановою серії ДП18 № 075655 ОСОБА_2 11 жовтня 2018 року о 12 год. 42 хв., у м. Бородянка по вул. Центральній, керуючи автомобілем Renault Kangоо, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зупинку на місці для інвалідів, зазначені обставини підтверджуються копією постанови, показами свідків та визнаються сторонами. та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 122 КУпАП.

У відповідності до ч. 5 ст. 122 КУпАП зупинка чи стоянка транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» - тягнуть за собою накладення штрафу від шістдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Звертаючись до суду з вимогою про скасування зазначеної постанови, ОСОБА_2 вказував на те, що зупинка була вимушеною та тривала лише хвилину. Позивач стверджує, що його малолітньому онуку стало зле, у зв'язку з чим він здійснив зупинку біля найближчого магазину щоб придбати води.

Судом першої інстанції були допитані у якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які пояснили, що під час руху дитині стало зле і вони вирішили заїхати в магазин придбати води. Коли вийшли з автомобіля поліцейська повідомила, що вони здійснили зупинку на місці для інвалідів. Відповідну розмітку свідки не бачили. Також свідки пояснили, що ОСОБА_2 одразу здійснив паркування у належному місці, після чого вони пішли до магазину.

Положеннями абз. 20 п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху) передбачено, що вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Надані свідками пояснення щодо підстав та обставин зупинки у не передбаченому місці вказують на те, що така зупинка не є вимушеною у розмінні абз. 20 п. 1.10 Правил дорожнього руху. ОСОБА_2 мав можливість та час для паркування автомобіля у належному місці, що ним був зроблено на вимогу поліцейського.

Посилання позивача на те, що тривалість стоянки не перевищувала однієї хвилини також є необґрунтованими, адже підставою для притягнення до відповідальності за ч. 5 ст. 122 КУпАП є не лише стоянка транспортних засобів, а і їхня зупинка на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю.

З оглядну на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 122 КУпАП.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції не надав оцінки його доводам про те, що постанова серії ДП18 № 075655 від 11 жовтня 2018 року була протиправно винесена на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ст. 1321 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Положеннями п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395 (далі - Інструкція) також передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Зазначені норми права вказують на те, що у даному випадку справа про адміністративне правопорушення була правомірно розглянута на місці вчинення правопорушення.

Доводи позивача про те, що справа підлягала розгляду за місцезнаходженням Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ґрунтуються на висновках, що містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015. Разом з тим зазначене рішення містить висновки щодо застосування Кодексу України про адміністративні правопорушення в іншій редакції, ніж діяла на час винесення постанови серії ДП18 № 075655 від 11 жовтня 2018 року.

Своїми вимоги про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення позивач обґрунтовує також тим, що йому не були роз'яснені права та обов'язки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звертався до начальника Бородянського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області на дії інспектора.

За результатами розгляду зазначеної скарги був підготовлений висновок від 05 листопада 2018 року, у якому зазначено, що ОСОБА_2 були роз'яснені права відповідно до ст. 268 КУпАП.

Також позивач посилається на те, що постанова серії ДП18 № 075655 від 11 жовтня 2018 року за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Зазначені доводи ОСОБА_2 є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

В оскаржуваній постанові дійсно не зазначені порядок сплати штрафу, правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження.

Разом з тим, відсутність таких відомостей у постанові інспектора не може бути достатньою підставою для задоволення адміністративного позову. Зміст постанови серії ДП18 № 075655 від 11 жовтня 2018 року дає можливість встановити суть та обставини вчинення адміністративного правопорушення, а також особу, яка його вчинила. Недоліки в оформленні оскаржуваної постанови не впливають на можливість перевірки судом факту порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірності рішення інспектора про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 12 лютого 2019 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 лютого 2019 року - без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 77, 242, 271, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя А.М. Горяйнов

Судді А.Ю. Коротких

В.В. Файдюк