Справа № 1640/2989/18
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 р.Справа № 1640/2989/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Тацій Л.В.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018, суддя Удовіченко С.О., м. Полтава, повний текст складено 25.10.18 по справі № 1640/2989/18

за позовом ОСОБА_1

до Глобинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Глобинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, в якому просив:

визнати протиправними дії Глобинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",

зобов`язати Глобинське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" здійснити з 01 жовтня 2017 року перерахунок ОСОБА_1 пенсію з інвалідності, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01 жовтня 2017 року до моменту здійснення перерахунку,

визнати дії Глобинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області при вирішенні звернення ОСОБА_1 , як дискримінаційні щодо перерахунку пенсії, яке було подано до Глобинського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі. Позивач наголошує, що на його думку, він має право на перерахунок пенсії відповідно до ст 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також, в обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на висновки, викладені в постанові Верховного Суду України по справі № 398/5910/14-а від 01.03.2016, згідно яких громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями. Посилається на рішення КСУ № 6-р/2018, № 9-рп/2012 та на судову практику Європейського суду. Просить суд не враховувати висновків Верховного Суду зазначених у процесуальній ухвалі від 08 травня 2018 року по справі №820/1148/18 посилаючись на частину п`ятої ст. 242 КАС України.

На підставі викладеного просить надати можливість прийняти участь у розгляді апеляційної скарги та у порядку ст. 93 КАС України допитати його у якості свідка. Просить суд апеляційної інстанції вийти за межі доводів апеляційної скарги. Застосувати судову практику Європейського суду з прав людини (ст. 2 право на життя, ст. 14 заборона дискримінації). Застосувати норми статті 6, статті. 7 КАС України з застосуванням норми ст ст 3, 8, 16,19 24 Конституції України, норм статті 2, статті 14 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» та статті 1 до Протоколу № 12 Європейської Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод».

Відповідач у надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Стверджує, що позивач не має права на перерахунок пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки на момент участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не проходив дійсну строкову військову службу.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у скарзі, просили її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача змісту судового рішення, що оскаржується, апеляційної скарги, пояснення учасників справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач, що ОСОБА_1 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 17).

Згідно відомостей військового квитка НОМЕР_2 , позивач брав участь у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської АЕС (а.с. 28).

Відповідно до протоколу Глобинського УПФУ №273 від 13 грудня 2003 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків (а.с. 65).

Позивачу 02 серпня 2006 року УПСЗН Глобинської РДА видано посвідчення серії НОМЕР_3 , як інваліду 2 групи, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни (а.с. 17).

Полтавським обласним військовим комісаріатом 01 червня 2018 року видано ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_4 , пред`явник якого має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби (а.с. 18).

ОСОБА_1 06 квітня 2018 року звернувся до Глобинського об`єднаного УПФУ Полтавської області із заявою, у якій просив перерахувати пенсію на підставі постанови №851 (а.с. 25).

За результатами розгляду заяви, Глобинським об`єднаним УПФУ Полтавської області 11 квітня 2018 року прийнято рішення №30, яким відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії відповідно до вимог статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 та постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №851 від 15 листопада 2017 року (а.с. 24).

Приймаючи означене рішення відповідач виходив із того, що статтею 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №851 від 15 листопада 2017 року "Про внесення змін до порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи" встановлено, що за бажанням осіб, які брали участь у ліквідації внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження проходження дійсної стокової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня відповідного року. За матеріалами пенсійної справи, громадянин ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 07 серпня 1986 року по 10 вересня 1986 року. Згідно довідки №126, виданої Глобинським військовим комісаріатом 18 липня 2003 року, проходив строкову службу з 20 листопада 1983 року по 07 грудня 1985 року, а згідно записів трудової книжки з 01 лютого 1986 року по 01 березня 2007 року перебував у трудових відносинах з колгоспом "40 річчя Жовтня". Таким чином позивач брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи не під час проходження дійсної строкової служби.

Позивач вважаючи, що Глобинське об`єднане УПФУ Полтавської області, відмовляючи у перерахунку пенсії на підставі частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", діяло протиправно та з дискримінацією, звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваних дій та рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії позивачу, оскільки на нього не поширюються норми ч. 3 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", якою передбачено обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 р. № 796-XII (в подальшому - Закон № 796-XII).Статтею 1 Закону № 796-XII визначено, що цей Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Тобто, метою Закону є захист громадян, які постраждали внаслідок: - Чорнобильської катастрофи; - інших ядерних аварій та випробувань; - військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону України № 796-ХІІ пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Разом з тим, статтею 59 вказаного Закону урегульовано порядок призначення пенсії військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Так, ст. 59 Закону № 796-XII в редакції Закону № 231-V передбачалось, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Визначені у цій статті умови та підстави призначення пенсії по інвалідності відповідній категорії осіб у Законі № 796-ХІІ у редакціях: законів України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 05 жовтня 2006 року № 231-V (діяла до 01 жовтня 2017 року) та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII (діє з 01 жовтня 2017 року) не змінювалися.

Частиною третьою статті 59 Закону № 796-ХІІ у редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 05 жовтня 2006 року № 231-V було визначено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

Отже, частиною третьою статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції, чинній до 01 жовтня 2017 року, було визначено одну категорію осіб, які мали право на обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, а саме: особи, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій від 3 жовтня 2017 р. № 2148-VIII були внесені зміни у названу статтю Закону №796-XII.

Відповідно до цих змін, особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Таким чином, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій розширено перелік категорій осіб, на яких вказана норма розповсюджується, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Однак вимога щодо участі у відповідних подіях під час проходження дійсної строкової служби залишилась незмінною.

Враховуючи вищезазначене, частина третя Закону №796-XII передбачає, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або 2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або 3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не допускається): 1) особа має статус особи з інвалідністю; 2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях; 3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Позивач зазначає, що він, будучи призваним на військові збори та брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Довідки Штабу цивільної оборони Глобинської районної державної адміністрації №221 від 21 липня 2003 року (а.с. 62), позивач у складі військової частини НОМЕР_5 в період з 07 серпня 1986 року по 11 вересня 1986 року брав участь в ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

Як слідує із копії військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_2 та Довідки Глобинського районного військового комісаріату №126 від 18 липня 2003 року, позивач проходив строкову військову службу із 20 листопада 1983 року по 07 грудня 1985 року (а.с. 44, 72).

Згідно записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 із лютого 1986 року по березень 2003 року працював шофером у колгоспі "40-річчя Жовтня" (а.с. 155-156).

Таким чином, на момент участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач не проходив дійсну строкову службу в армії, а тому положення частини третьої статті Закону України №796-ХІІ на нього не поширюються.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на примітку до ст. 10 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", колегія суддів зазначає наступне.

Дана примітка до ст. 10 Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" стосується терміну "військовослужбовці", який застосовується в законі, а положення закону, які просить в даному випадку застосувати позивач визначають не загальний термін "військовослужбовець", а конкретний вид військової служби (військовослужбовці дійсної строкової служби).

Доказів проходження дійсної строкової служби у період прийняття участі в ліквідації наслідків на ЧАЕС матеріали справи не містять.

Позивач не заперечує, що строкову службу він проходив в інший час.

Отже, відповідач правомірно відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії відповідно до частини третьої статті 59 Закону № 796-XII.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 11.06.2018 у справі № 825/1922/18 (№ Пз/9901/41/18), яка згідно ч.4,5 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень та враховується іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Держава в особі її компетентних органів на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм громадянам із державного бюджету шляхом прийняття законів.

В силу положень статті 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України.

За приписами статті 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України, окрім іншого, належить прийняття законів.

За змістом статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" для встановлення пільг і компенсацій визначаються окремі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: 1, 2, 3, 4.

Виходячи із положень даної норми Закону, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС може належати до певної категорії осіб, в залежності від місця, періоду, строку участі у ліквідації аварії та наслідків для здоров`я, яких зазнала особа.

В силу положень розділу VIII названого Закону пенсії та компенсації зазначеним особам, залежно від віднесення їх до тієї чи іншої категорії, призначаються на різних умовах, що водночас не свідчить про нерівність таких осіб у відношенні одна до одної, оскільки у кожному конкретному випадку враховуються певні фактичні обставини, які впливають на рівень та умови пенсійного забезпечення тієї чи іншої категорії осіб.

З приводу доводів позивача в апеляційній скарзі про дискримінацію, яку допустив відповідач по відношенню до нього, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою. А в ст.1 Протоколу №12 до цієї Конвенції передбачена загальна заборона дискримінації:

"1. Здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

2. Ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади за будь-якою ознакою, наприклад за тими, які зазначено в пункті 1".

Слід зазначити, що дискримінація може бути прямою (різне поводження до людей в однаковій ситуації) та непрямою (однакове поводження з людьми, незважаючи на те, що дехто з них знаходиться в певній особливій ситуації).

Так, у справі "Тлімменос проти Греції" (Thlimmenos v. Greece, рішення від 06.04.2000, заява № 34369/97) ЄСПЛ наголосив, що згідно зі статтею 14 Конвенції право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, порушується, коли Держави ставляться по-різному до осіб в аналогічних ситуаціях, не забезпечуючи при цьому об`єктивного та розумного виправдання. Однак це не єдиний аспект заборони дискримінації у статті 14 Конвенції. Право не зазнавати дискримінації у користуванні правами, гарантованими Конвенцією, також може бути порушене, коли Держави, не маючи об`єктивних і розумних підстав, не застосовують різний підхід до осіб, які перебувають у ситуаціях, що істотно відрізняються.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" розширено перелік категорій осіб, на яких норма ст. 59 Закону № 796-ХІІ розповсюджується, а саме: осіб, які брали участь у інших ядерних аваріях та випробуваннях, а також осіб, які брали участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби, які проходять дійсну строкову службу, отримували мінімальне грошове забезпечення, а тому потребують додаткового соціального захисту.

За таких обставин, особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб, що проходили дійсну строкову службу в період підвищеної небезпеки, пов`язаною з впливом радіаційного випромінювання, встановлені частиною 3 статті 59 Закону, не можуть вважатися дискримінацією, а тому доводи апелянта в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" є діючими не конституційними не визнані.

Доводи позивача про необхідність застосування верховенства права, ст. 129 Конституції України та ст. 6 КАС України шляхом направлення справи для розгляду Верховним судом як зразкової, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки частина третя статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не містить норм, які можуть викликати неоднозначність у її застосуванні.

Наведене також стосується доводів позивача про застосування норм статей 6, 7 КАС України щодо застосування прямих норм Конституції України та статей 2, 6, 13, 14 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», неврахування висновків, викладених у процесуальній ухвалі Верховного Суду по справі № 820/1148/18 від 08 травня 2018 року, яка на тверде переконання ОСОБА_2 є і не необґрунтованою, і незаконною і яка (зазначена вище процесуальна ухвала Верховного Суду) суперечить судовій практиці Верховного Суду України, судовій практиці Європейського суду з прав людини, статтям 2, 6, 13, 14 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», статтям 3, 24 Конституції України; Врахувати рішення Конституційного Суду України № 9-рп/2012 та № 6-р/2018, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Статтею 7 КАС України визначені джерела права, які застосовуються судом.

Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 242 КАС України).

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (частина друга статті 242 КАС України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

Частиною четвертою статті 246 КАС України визначено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема: обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини (пункт 1); докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення (пункт 2); мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову (пункт 3); норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування (пункт 5); норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування (пункт 6).

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акту в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права (пункт 4 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі»).

З вищевикладеного слідує, що саме дискреційними повноваженнями суду при ухваленні рішення є вибір норм права, які підлягають застосуванню у конкретній справі з урахуванням юридичної сили правового акту в ієрархії національного законодавства з обов`язковим належним наведенням мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм, на які посилається сторона при обґрунтуванні своїх вимог.

Позивач має право навести правові норми, на які він посилається при обґрунтуванні своїх вимог, а вже повноваженнями суду є застосування норми права, на яку посилається сторона, чи не застосування та мотиви їх незастосування.

Крім того, зміни внесені до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" які стосуються розрахунку пенсії особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами з п`ятикратного розміру заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження, жодним чином не вплинули на розрахунок пенсії та права позивача.

Ці зміни стосувалися лише певної, конкретної, категорії військовослужбовців які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань або військових навчань із застосуванням ядерної зброї.

Суд апеляційної інстанції також вважає помилковим посилання позивача в позовній заяві та апеляційній скарзі на законодавство СРСР, а саме на Закон СРСР "О всеобщей воинской обязанности", оскільки воно не регулювало відносини, які стосуються надання пільг учасникам наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно законодавства України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Закону СРСР "О всеобщей воинской обязанности" відрізняв осіб, які проходили дійсну строкову службу.

Стаття 8 Закону СРСР "О всеобщей воинской обязанности" містила поняття проходження дійсної строкової служби та окремо (глава 6 Закону СРСР "О всеобщей воинской обязанности") містить поняття проходження військових зборів.

Згідно ст.8 цього ж закону, особами які проходять дійсну строкову військову службу є солдати, матроси, сержантів та старшин, які проходять дійсну строкову службу в межах строків встановлених цим законом.

Строки проходження дійсної строкової служби встановлені ст.13 Закону СРСР "О всеобщей воинской обязанности" і складали від 1 до 3 років.

Зазначену строкову службу, як свідчать матеріали справи та пояснення позивача, позивач проходив з 20.11.1983 по 07.12.1985.

З урахуванням вищенаведеного посилання позивача в позовній заяві та апеляційній скарзі на рішення Конституційного суду, Європейського суду прав людини, в тому числі, на рішення у справі "Беян проти Румунії", є помилковими.

Як було встановлено вище, позивач не відноситься до категорій осіб на яких розповсюджується дія ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зміни внесені до законодавства жодним чином не погіршує стан позивача, а направлений на захист іншої категорії осіб, а саме осіб, які осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час проходження дійсної строкової служби.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України по справі № 398/5910/14-а від 01.03.2016 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначена справа стосується інших правовідносин.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідачем доведено правомірність та обґрунтованість спірного рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії позивача.

Разом з цим, як визначено частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, позивач не надав суду належних та достатніх доказів, що свідчили б про невідповідність висновків відповідача фактичним обставинам справи та наявність у зв`язку з цим порушення його прав і законних інтересів у сфері публічно-правових відносин.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням того, що відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 по справі № 1640/2989/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 14.03.2019 року