Справа № 686/3457/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/3457/19

Головуючий у 1-й інстанції: Чевилюк З.А.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

13 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Шепетівського районного відділу до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про продовження затримання для ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які не незаконно перебувають в Україні та примусового видворення з України громадянина Народної Республіки Бангладеш,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2019 року позивач Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Шепетівського районного відділу звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про продовження строку затримання громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців і осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, строком на шість місяців.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08.02.2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідачі подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Апеляційну скаргу відповідачі обґрунтовують тим, що суд першої інстанції при розгляді справи не з'ясував усі обставини, що мають значення для справи та надав не належну оцінку тим обставинам та доказам, що присутні в матеріалах справи.

Позивач в судове засідання не з'явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, до апеляційного адміністративного суду надійшов відзив, в якому позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та розглядати справу без їх участі.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повноважного представника не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Разом з тим, в апеляційній скарзі відповідачі просили про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, обмежені строки розгляду справи та жоден з учасників справи в судове засідання не з'явився, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.02.2019 об'єднано в одне провадження зі справами №686/3454/19, справи №686/3459/19, №686/3462/19, №686/3464/19, оскільки дані справи носять однотипний характер (мають однаковий предмет позову, одного того самого позивача).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами, в лісосмузі біля с.Климентовичі Шепетівського району працівниками Шепетівського МВ ГУНП в Хмельницькій області було виявлено четверо іноземних громадян вихідців із народної республіки Бангладеш, без документів, що посвідчують їх особу.

18 серпня 2018 року громадян Бангладешу було доставлено до службового приміщення Шепетівського МВ Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області з метою встановлення осіб та підстав перебування на території України.

Згідно бази даних "Відомості про осіб, які перетнули кордон України" вищезазначені громадяни державний кордон на в'їзд в Україну законним шляхом не перетинали.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.08.2018 у справі № 686/19247/18 затримано строком на шість місяців для ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та примусово видворити з України після завершення процедури його ідентифікації.

Затримано строком на шість місяців для ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та примусово видворити з України після завершення процедури його ідентифікації.

Затримано строком на шість місяців для ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та примусово видворити з України після завершення процедури його ідентифікації.

Затримати строком на шість місяців для ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та примусово видворити з України після завершення процедури його ідентифікації.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 26.09.2018 у справі №686/19247/18 рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 серпня 2018 року залишено без змін.

Тобто, рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.08.2018 встановлено строк затримання відповідачів шість місяців для їх ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на Україні після завершення процедури ідентифікації.

18 лютого 2019 року закінчується термін утримання громадян Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8

Враховуючи зазначене, Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області в особі Шепетівського районного відділу звернулось з відповідним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів відсутній документ, що дає право законно перебувати на території України та здійснити виїзд з території України, крім того наявні обґрунтовані підстави вважати, що відповідачі будуть ухилятися від примусового видворення з України.

Відповідачі не працюють, перебувають в України без реєстрації, без постійного місця проживання, роботи та джерела доходів, родинних зв'язків, не мають достатнього фінансового забезпечення їх проживання в Україні та для виїзду за межі України, а також документів, які б надавали їм таке право тому, є всі підстави вважати, що відповідачі будуть ухилятися від виконання рішення суду про їх видворення.

У відповідачів відсутні визначені законодавством та міжнародними договорами України підстави для перебування в Україні, відсутні також обставини, які згідно ч.8 ст.26 та ч.1 ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняють примусове видворення за межі України.

А тому, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність задоволення позову повністю, оскільки відповідачі громадяни Народної Республіки Бангладеш можуть ухилятися від виїзду з території України в добровільному порядку, про що свідчить порушення чинного законодавства України, відсутність в них документів, що дають право на виїзд з України та документів на право перебування в Україні, а також відсутність у них законних підстав перебування та проживання на території України.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на території України.

Згідно з ч.1 ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Як передбачено ч.4 ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Згідно з приписами ч.11-13 ст.289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Крім того матеріали справи свідчать, що позивачем вживались заходи з метою ідентифікації відповідачів шляхом надсилання запиту до Посольства Бангладеш у Варшаві (Польща) від 18.12.2018 № 6801.6-13412/68.1-18, від 18.12.2018 № 6801.6-13407/68.1-18, від 18.12.2018 № 6801.6-13413/68.1-18, від 18.12.2018 № 6801.6-13411/68.1-18, однак відповідна інформація не одержана, а співпраця з боку відповідача під час процедури його ідентифікації відсутня.

Разом з тим, суд першої інстанції правомірно зазначив, що у відповідачів відсутні визначені законодавством та міжнародними договорами України підстави для перебування в Україні, відсутні також обставини, які, згідно ч.8 ст.26 та ч.1 ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» забороняють примусове видворення за межі України (Відповідачі не перебувають у процедурі визнання біженцем та особами, які потребують додаткового захисту; не підпадають під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; в країні громадянської належності їх життю або свободі не загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; не загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; не загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки).

Щодо доводів апеляційної скарги в частині надання копії документу, що посвідчує особу належним чином не завіреної, колегія суддів зазначає, що дані документи не можуть бути враховані оскільки, вони не є оригіналами. Крім того, копії відповідних документів були надісланні на електрону адресу позивача лише 19.01.2019. Тобто, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що співпраці зі сторони відповідачів не було.

Вказане вище, відповідає обставинам зазначеним в ч.13 ст.289 КАС України.

Отже, позивачем вживалися заходи для ідентифікації відповідача з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію), не надання оригіналів документів, з огляду на умови передбачені ч.13 ст.289 КАС України, за яких неможливо ідентифікувати відповідача, забезпечити його примусове видворення чи реадмісію у строк затримання, встановлений рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20.08.2018 у справі № 686/19247/18, колегія суддів приходить до висновку про наявність належних правових підстав для продовження строку затримання відповідача.

Порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Разом з тим, згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.113 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» (заява № 22414/93) будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п. 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» (рішення від 25 червня 1996 року) та у справі «Дугуз проти Греції» (рішення від 06 березня 2001 року) вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Крім того, ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п.30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року).

Судова колегія зазначає, що згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема, в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).

А тому, оскільки доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.