Справа № 320/5763/18
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2019-01-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2019 року 320/5763/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20.07.2018 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем помилково зроблений висновок про завищення податкового кредиту, оскільки товар (колодки гальмівні та замки запалювання) було придбано з метою ремонту автомобіля, який використовується у господарській діяльності. При цьому, позивач зауважив, що висновок

про те, що такі товари були використані позивачем не в його господарській діяльності, є безпідставним та необґрунтованим, оскільки не підтверджений належними доказами.

За наведених обставин, позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість по товарно-матеріальним цінностям, які не використовувались в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків, а тому позивачу правомірно визначено грошові зобов'язання з податку на додану вартість та нараховано штрафні (фінансові) санкції.

Крім того, відповідачем подано до суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Вирішуючи питання про наявність підстав для розгляду адміністративної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, суд виходить з наступного.

Статтею 12 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Особливості розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження встановлені статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 5 вказаної статті, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Тобто, за загальним правилом, відкриті у спрощеному позовному провадженні справи розглядаються судом без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін:

1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу;

2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Частиною 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження рішення субєкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 №, згідно з яким позивачу визначено грошове зобовязання з податку на додану вартість у сумі 1100,00 грн.

Таким чином, дана адміністративна справа у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є справою незначної складності, що має бути розглянута без проведення судового засідання, оскільки позивачем оскаржується рішення, сума якого не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, зазначаючи про необхідність розгляду справи у судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін, відповідач у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Враховуючи, що дана адміністративна справа з огляду на її предмет і характер спірних правовідносин є незначної складності і будь-яких вагомих підстав для її розгляду у судовому засіданні відповідач не зазначив, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.11.2018 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 11.03.2004 та перебуває на податковому обліку в Білоцерківській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області як платник податків.

Позивач також зареєстрований як платник податку на додану вартість, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість №67521946.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб-фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності позивача за КВЕД є: 46.46 - оптова торгівля фармацевтичними товарами; 47.73 - роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах; 73.20 - дослідження конюнктури ринку та виявлення громадської думки.

У період з 07.05.2018 по 22.05.2018 посадовими особами Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2017.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 05.06.2018 №459/10-36-13-04/НОМЕР_1 (далі - Акт перевірки), згідно висновків якого встановлено, зокрема, порушення позивачем вимог п. 198.6, п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягає сплаті, у сумі 880,00 грн., у т.ч. за серпень 2016 року на суму 212,00 грн., за вересень 2016 року на суму 628,00 грн. та за жовтень 2016 року на суму 40,00 грн.

Такі висновки контролюючого органу ґрунтуються на тому, що позивач в порушення п. 198.3, абз. "г" п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України завищено задекларовані показники у рядку 10.1 Декларації "Підлягають оподаткуванню за ставкою 20 відсотків та нульовою ставкою" на загальну суму 880,00 грн., оскільки позивачем до рядка 10.1 Декларації включено суми ПДВ по отриманим товарам (колодки гальмівні та замки запалювання), які в подальшому не використовувались в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку на суму ПДВ 880,00 грн.

Відтак, на думку відповідача, позивачем завищено податковий кредит на загальну суму 880,00 грн., в т.ч. за серпень 2016 року на суму 212,00 грн., за вересень 2016 року на суму 628,00 грн. та за жовтень 2016 року на суму 40,00 грн.

На підставі вказаного висновків Акту перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 №, згідно з яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 1100,00 грн., з яких: за основним платежем - 880,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 220,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку, направивши скаргу до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду скарги ДФС України прийняла рішення від 04.10.2018 №15372/Ш/99-99-11-02-01-14, яким податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 № залишено без змін, а скаргу позивача у вказаній частині без задоволення.

Проте, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Елементи податку на додану вартість визначені в розділі V "Податок на додану вартість" Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Положеннями п. 200.2 ст. 200 ПК України визначено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобовязань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до п.п. "а" п. 185.1 ст. 185 ПК України, об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

За приписами п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2 цієї статті ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Положеннями п. 198.3 ст. 198 ПК України закріплено, що оодатковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами п.п. "г" п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Також, відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України з метою застосування цього пункту податкові зобовязання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Згідно з п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Тобто, до складу податкового кредиту можуть відноситись суми податку на додану вартість за товари (роботи, послуги), призначені для використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. У разі якщо придбані товари починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу.

Положеннями п.п.14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Матеріалів справи свідчать, що позивач у перевіряємий період займався такими видами господарської діяльності як: 46.46 - оптова торгівля фармацевтичними товарами; 47.73 - роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах; 73.20 - дослідження конюнктури ринку та виявлення громадської думки.

В результаті здійснення фінансового-господарських операцій пов'язаних з придбанням товарно-матеріальних цінностей позивачем до складу податкового кредиту включено суму податку на додану вартість в розмірі 880,00 грн., в т.ч. за серпень 2016 року на суму 212,00 грн., за вересень 2016 року на суму 628,00 грн. та за жовтень 2016 року на суму 40,00 грн.

На формування цих показників мав вплив здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей (автомобільних запчастин) для подальшої реалізації і використання у межах господарської діяльності платника.

Як підтверджується матеріалами справи, ТОВ "Інтер-Продукт" були надані послуги по ремонту та технічному обслуговуванню автомобіля марки Renault Master, державні номера АІ4863СР, який належить на праві власності ОСОБА_1

Факт надання ТОВ "Інтер-Продукт" таких послуг підтверджується актами виконаних робіт, а саме: від 25.08.2016 №ІП-0001557 на заміну колодок гальмівних на суму 1274,14 грн., у т.ч. ПДВ 212,36 грн.; від 26.12.2016 №ІП-0002571 на заміну замка запалювання на суму 240,00 грн., у т.ч. ПДВ 40,00 грн.

Згідно фіскального чеку від 25.08.2016 №0002 на суму 1274,14 грн. та платіжного доручення від 10.01.2017 №3 на суму 240,00 грн. позивач сплатив ТОВ "Інтер-Продукт" повну вартість наданих послуг.

За фактом настання першої з подій (надання послуг) ТОВ "Інтер-Продукт" зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні від 25.08.2016 №132 на суму 1274,14 грн., у т.ч. ПДВ 212,36 грн. та від 26.12.2016 №165 на суму 240,00 грн., у т.ч. ПДВ 40,00 грн.

Реєстрація вказаних податкових накладних підтверджується відповідними квитанціями від 06.09.2016 та від 04.01.2017.

Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було придбано у ТОВ "Інтер-Продукт" автомобільні запчастини - замок запалювання, що підтверджується видатковою накладною від 26.12.2016 №ІП-0002316 на суму 3768,28 грн., у т.ч. ПДВ 628,05 грн.

Згідно платіжного доручення від 23.11.2016 №167 позивач сплатив на користь ТОВ "Інтер-Продукт" грошові кошти в сумі 3768,28 грн. як оплата згідно рахунку №ІП-00255 від 16.11.2016.

За фактом настання першої з подій (оплата товару) ТОВ "Інтер-Продукт" зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 23.11.2016 №193 на суму 3768,28 грн., у т.ч. ПДВ 628,05 грн.

Реєстрація вказаної податкової накладної підтверджується відповідною квитанцією від 02.12.2016.

Суд звертає увагу на те, що факт придбання позивачем у ТОВ "Інтер-Продукт" послуг по ремонту та технічному обслуговуванню автомобіля марки Renault Master та автомобільних запчастин у перевіряємий період на суму 5282,42 грн., у т.ч. ПДВ 880,41 грн., та віднесення до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість за операціями з придбання товарів (послуг) у відповідних податкових періодах контролюючий орган не заперечує.

Разом з тим, відповідач наполягає на тому, що придбані товари (послуги) не використовувалися позивачем в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податків.

Однак, суд не погоджується із такими доводами відповідача, оскільки в Акті перевірки від 05.06.2018 №459/10-36-13-04/НОМЕР_1 на стор. 6 відповідачем самостійно зазначено, що за громадянином ОСОБА_1 зареєстровано вантажний автомобіль Renault Master, державні номера АІ4863СР.

Також, на вказаній сторінці Акту перевірки зазначено, що ФОП ОСОБА_1 в перевіряємому періоді здійснював придбання товарів у нерезидентів за межами митної території України та оптову торгівлю фармацевтичними товарами на території України. Транспортування фармацевтичних товарів по території України до складу здійснюється транспортом ФОП ОСОБА_1 Транспортування фармацевтичних товарів до покупця здійснювалось, зокрема, власним транспортом.

Отже, з наведеного слідує, що позивач використовує у власній господарській діяльності автомобіль Renault Master, державні номера АІ4863СР.

Враховуючи те, що в ході судового розгляду було підтверджено використання позивачем у власній господарській діяльності автомобіля Renault Master, суд приходить до висновку, що придбані у ТОВ "Інтер-Продукт" послуги по ремонту та технічному обслуговуванню автомобіля марки Renault Master та автомобільних запчастин у перевіряємий період повязані з господарською діяльністю позивача, а тому первинні бухгалтерські документи, складені при здійсненні таких господарських операцій, є належним чином оформлені та не є підставою в розумінні п. 198.5 ст. 198 ПК України для нарахування податкових зобов'язань з податку на додану вартість.

Відтак, наведене свідчить, що позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ТОВ "Інтер-Продукт", а тому висновки акта перевірки про заниження податку на додану вартість та завищення податкового кредиту по вказаним господарським операціям є помилковими.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 20.07.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач як суб'єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 22.10.2018 №224. Доказів понесення інших витрат суду не надано.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 20.07.2018 №.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.