Справа № 640/23/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12 березня 2019 року № 640/23/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Швидко» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Бренд стар», про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Департамент містобудування та архітектури), Державної архітектурно-будівельної інспекції України (ДАБІ України) про:

- визнання протиправним рішення Департаменту містобудування та архітектури щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста Києва від 04.08.2015 №524/15/12-3/009-15 з намірами забудови для будівництва громадсько-житлового комплексу та скасування виданих Департаментом містобудування та архітектури містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста Києва від 14.08.2015 №524/15/12-3/009-15;

- зобов'язання ДАБІ України анулювати дозвіл на виконання будівельних робіт «Громадсько-житлового комплексу на вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста» від 24.11.2017 №ІУ 15 у зв'язку зі скасуванням містобудівних умов та обмежень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Фірма Швидко» (ТОВ «Фірма Швидко») організовано виконання будівельних робіт з будівництва «Громадсько-житлового комплексу на вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста» на підставі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста Києва від 04.08.2015 №524/15/12-3/009-15 та дозволу на виконання будівельних робіт «Громадсько-житлового комплексу на вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста» від 24.11.2017 №ІУ 15.

На думку позивача, ТОВ «Фірма Швидко» на земельній ділянці за адресою: місто Київ, вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А»), в силу положень частини другої статті 5, абзацу 2 частини другої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» має право здійснювати будівництво лише відповідно до цільового призначення земельної ділянки згідно із Генеральним планом міста Києва та проектом планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, а саме зводити багатоповерхові житлові будинки.

Позивач вважає, що використання замовником будівництва земельних ділянок з цільовим призначенням «для житлової забудови» з метою будівництва будівель з приміщеннями нежитлового призначення, є порушенням права позивача на створення реальних умов з придбання житла, адже земельна ділянка, що відповідно до містобудівної документації призначена виключно для створення житлового будинку використовується частково для створення нежитлових приміщень, тим самим зменшується кількість побудованого житла в місті Києві, що прямо впливає на ціну житлових приміщень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 09.01.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ТОВ «Фірма Швидко» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Бренд стар» (ТОВ «Бренд стар»).

Представник ДАБІ України подав відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 в якому вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Зазначив, що посадові особи органу архітектурно-будівельного контролю діяли у відповідності до чинного законодавства.

Крім того, зазначив, що розміщення на території багатоповерхової житлової забудови офісно-житлового будинку відповідає вимогам ДБН 360-92** та є дозволеним видом використання земельної ділянки і не потребує спеціального погодження. Тому, наміри замовника щодо забудови земельної ділянки повною мірою відповідають вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

До того ж, представник ДАБІ України наголосив на тому, що в матеріалах позову не наведено доводів які б свідчили про порушення прав та інтересів позивача.

Департамент містобудування та архітектури та треті особи відзиву чи письмових пояснень на позовну заяву не подали.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі договору оренди земельної ділянки від 24.12.2009 Київська міська рада (Орендодавець) передала, а ТОВ «Фірма Швидко» прийняло в оренду на 15 років земельну ділянку з наступними характеристиками: місце розташування - вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста Києва; розмір - 0,5035 га; цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування офісного комплексу з закладами громадського харчування, фізкультурно-оздоровчого комплексу з підземним паркінгом; кадастровий номер - :85:311:0005.

04.08.2015 Департаментом містобудування та архітектури ТОВ «Фірма Швидко» та ТОВ «Бренд стар» видані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №524/15/12-3/009-15 на будівництво громадсько-житлового комплексу за адресою: вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А»), загальною площею 14 925,6 кв.м., в тому числі загальна площа житлових приміщень (квартир) - 11 716,8 кв.м., загальна площа нежитлових вбудованих приміщень - 1 374,6 кв.м.

24.11.2017 ДАБІ України видано замовнику ТОВ «Фірма Швидко» дозвіл на виконання будівельних робіт на об'єкт будівництва «Будівництво громадсько-житлового комплексу на вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста» №ІУ 15.

Позивач вважає вказані містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №524/15/12-3/009-15 від 04.08.2015 та дозвіл на виконання будівельних робіт на об'єкт будівництва «Будівництво громадсько-житлового комплексу на вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста» №ІУ 15 від 24.11.2017 такими, що порушують його конституційне право на створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно частини другої статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування зобов'язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об'єктів.

Відповідно до частин четвертої та п'ятої даної статті право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів;

6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Основними складовими вихідних даних, згідно статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є:

1) містобудівні умови та обмеження;

2) технічні умови;

3) завдання на проектування.

Згідно з пунктом 9 Порядку розроблення проектної документації на будівництво об'єктів», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №45 від 16.05.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.06.2011 за №651/19389 проектна документація на будівництво об'єктів розробляється з урахуванням вимог містобудівної документації, вихідних даних на проектування та дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, нормативно-правових актів з охорони праці, державних стандартів і правил.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Згідно частини другої статті 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» вимоги містобудівної документації є обов'язковими для виконання всіма суб'єктами містобудування.

За приписами статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури визначає відповідність намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Склад, зміст, порядок надання містобудівних умов та обмежень визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, містобудування та архітектури.

07.07.2011 наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №109 затверджено Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.07.2011 за №912/19650.

Відповідно до пункту 2.1 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, - містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно пункту 2.2 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, - для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються:

- засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою;

- ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі);

- викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000;

- кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності);

- черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру);

- фотофіксація земельної ділянки (з оточенням);

- містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об'єкта будівництва.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки №524/15/12-3/009-15 від 04.08.2015 позивач посилається на невідповідність намірів забудови Генеральному плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської місткої ради від 28.03.2002 №370/1804. На думку позивача, використання замовником будівництва земельної ділянки з цільовим призначенням «для житлової забудови» з метою будівництва будівель з приміщеннями нежитлового призначення є неприпустимим.

Суд критично ставиться до вказаних тверджень позивача з огляду на наступне.

Відповідно до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської місткої ради від 28.03.2002 №370/1804, земельна ділянка на вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста Києва (кадастровий номер :85:311:0005) за функціональним призначенням належить до території багатоповерхової житлової забудови, що підтверджується наявним в матеріалах справи Фрагментом схеми функціонального зонування території за чинною містобудівною документацією.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» територія міста за функціональним призначенням і характером використання поділяється на сельбищну, виробничу, в т.ч. зовнішнього транспорту, і ландшафтно-рекреаційну. До сельбищної території входять, зокрема, ділянки житлових будинків, громадських установ, будинків і споруд.

Можливість розміщення нежитлових приміщень при будівництві житлового будинку прямо передбачена положеннями пункту 2.50 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», згідно з яким у першому, другому і цокольному поверхах житлових будинків допускається розміщувати приміщення: адміністративні, магазинів роздрібної торгівлі, громадського харчування, побутового обслуговування, відділень зв'язку загальною площею не більше 700 кв.м, банків, магазинів і кіосків з продажу преси, поліклінік, жіночих консультацій, рентгено-стоматологічних кабінетів (в разі забезпечення вимог НРБУ (v0062282-97); роздавальних пунктів молочних кухонь, юридичних консультацій і нотаріальних контор, загсів, філій бібліотек, виставкових залів, контор житлово-експлуатаційних організацій, фізкультурно-оздоровчих занять загальною площею до 150 кв.м, культурно-масової роботи з населенням (для проведення лекцій, зборів, бібліотек-читалень, кімнат для індивідуальних занять, роботи гуртків, прийому громадян депутатами тощо), дитячих художніх шкіл, центрів соціального захисту населення, центрів зайнятості населення базового рівня до 50 відвідувачів і до 15 співробітників центрів, а також груп короткотривалого перебування дітей дошкільного віку (крім цокольного поверху). У житлових будинках допускається розміщення на верхньому житловому поверсі (у тому числі мансардному) творчих майстерень художників та архітекторів, при цьому вихід у сходову клітку житлової частини будинку слід передбачати через протипожежний тамбур-шлюз 1-го типу.

Враховуючи, що ТОВ «Фірма Швидко» надано Департаменту містобудування та архітектури всі документи, передбачені пунктом 2.2 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, - невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні не встановлено, суд вважає, що Департаментом містобудування та архітектури правомірно видано ТОВ «Фірма Швидко» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №524/15/12-3/009-15 від 04.08.2015.

Стосовно вимоги про зобов'язання ДАБІ України анулювати дозвіл на виконання будівельних робіт «Громадсько-житлового комплексу на вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста» від 24.11.2017 №ІУ 15 у зв'язку зі скасуванням містобудівних умов та обмежень, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об'єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля», підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт видається органами державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Підставою для відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт є:

1) неподання документів, необхідних для прийняття рішення про видачу такого дозволу;

2) невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

3) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

4) результати оцінки впливу на довкілля у випадках, визначених Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».

Дозвіл на виконання будівельних робіт може бути анульовано органом державного архітектурно-будівельного контролю у разі:

1) подання замовником заяви про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт;

2) наявності відомостей про ліквідацію юридичної особи, що є замовником;

3) встановлення під час перевірки порушень вимог містобудівної документації, містобудівних умов та обмежень, невідповідності об'єкта будівництва проектній документації на будівництво такого об'єкта, вимогам будівельних норм, стандартів і правил, порушень містобудівного законодавства у разі невиконання вимог приписів посадових осіб органів державного архітектурно-будівельного контролю;

4) скасування містобудівних умов та обмежень;

5) систематичного (два і більше разів підряд) перешкоджання проведенню перевірки посадовими особами органу державного архітектурно-будівельного контролю.

В обґрунтування наявності підстав для зобов'язання ДАБІ України анулювати дозвіл на виконання будівельних робіт «Громадсько-житлового комплексу на вул. Фрунзе, 37, 37 (літера «А») у Подільському районі міста» від 24.11.2017 №ІУ 15 позивач вказує на необхідність скасуванням містобудівних умов та обмежень №524/15/12-3/009-15 від 04.08.2015.

Разом з цим, судом встановлено, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №524/15/12-3/009-15 від 04.08.2015 видані Департаментом містобудування та архітектури правомірно, підстави для їх скасування - відсутні.

Крім того, судом встановлено, що у ДАБІ України не було підстав для відмови у видачі вказаного дозволу.

Водночас, позивачем не зазначено про існування інших підстав для анулювання дозволу на виконання будівельних робіт від 24.11.2017 №ІУ 1, судом таких підстав також не встановлено.

З урахуванням зазначеного, суд переконаний, що ДАБІ України при видачі дозволу на виконання будівельних робіт від 24.11.2017 №ІУ 1 діяла у відповідності до вимог, на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством України, а підстави для анулювання вказаного дозволу відсутні.

Доводи позивача про те, що містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки №524/15/12-3/009-15 від 04.08.2015 та дозвіл на виконання будівельних робіт від 24.11.2017 №ІУ 1 порушують його конституційне право на створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду, суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У абзаці 1 частини другої свого рішення від 25.12.1997 за №9-зп, Конституційний Суд України зазначає, що частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Водночас, частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначає завдання адміністративного судочинства як справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приписами пункту 8 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частина перша статті 5 цього ж Кодексу вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб'єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов'язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов'язку.

З огляду на викладене вище, рішення суб'єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб'єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

У рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Верховний Суд України у постанові від 10.04.2012 у справі №21-1115во10 зазначає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №2-зп від 23.06.1997 у справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Відповідно до пункту 5 рішення Конституційного Суду України №9-рп/2008 від 22.04.2008 у справі №1-10/2008, при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно матеріалів справи, права позивача не були порушені у зв'язку з тим, що оскаржувані ним у даному провадженні рішення суб'єктів владних повноважень не створюють для позивача правових наслідків - не наділяють новими правами, не впливають на інтереси, не встановлюють нових (порівняно з часом до винесення оскаржуваного рішення) обов'язків.

Крім того, позивачем не доведено, що спірні рішення створюють безпосередньо для нього перешкоди у реалізації конституційного права на житло. Посилання позивача на те, що будівництво на землях житлової забудови у місті Києві житлових будинків із нежитловими приміщеннями зумовлює підвищення ринкових цін на житлові приміщення, не може свідчити про порушення прав позивача спірними рішеннями та вказувати на наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суті позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що в даній адміністративній справі позивачем не доведено існування станом на момент розгляду справи факту порушення його законних прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами факту порушення його прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин, в той час, як відповідачем, як суб'єктом владних повноважень виконано, покладений на нього обов'язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що у задоволенні позову сторони відмовлено, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, - судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1).

Відповідач - Департамент містобудування та архітектури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (місцезнаходження юридичної особи: 01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 32; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 26345558).

Відповідач - Державна архітектурно-будівельна інспекція України (місцезнаходження юридичної особи: 01133, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 37471912).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фірма Швидко» (місцезнаходження юридичної особи: 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 37; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 16306379).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бренд стар» (місцезнаходження юридичної особи: 04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 37-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39729077).

Суддя О.М. Чудак