Справа № 340/301/19
Суддя: К.М. Притула
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/301/19

Суддя Кіровоградського окружного адміністративного суду Притула К.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області про визнання протиправними і скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом в якому просить визнати протиправним на скасувати рішення №336 від 03.08.2018 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що прийняте т.в.о. начальника Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області О.А.Хмельницьким.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 03.08.2018 Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області прийняло рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну №336, яким ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі пункту 4 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію» відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну. Рішення відповідача мотивоване тим, що позивач, особа без громадянства ОСОБА_1, при поданні заяви про оформлення дозволу на імміграцію надав свідомо неправдиві відомості про місце свого проживання.

Вважає, що рішення відповідача являється протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду 07 лютого 2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.1-2).

Відповідачем 01.03.2019 за (вх.№ 3618) надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивачу правомірно було відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну, оскільки в ході розгляду заяви позивача було встановлено невідповідність поданих документів законодавству України. Зокрема, відповідач зауважив, що в ході проведення перевірки відносно позивача було встановлено, що він не проживає за адресою, яка була вказана у заяві про надання дозволу на імміграцію.

Розглянувши подані позивачем і відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1, є особою без громадянства, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 виданим 11.01.2017 року державою Палестина (а.с.19).

30 травня 2015 року між позивачем та громадянкою України ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, про що Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ складено відповідний актовий запис №321. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданим Центральним відділом ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ 30.05.2015 року (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_7 у подружжя народилася донька - ОСОБА_2, батьком якої являється, ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданим Кропивницьким міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 20.04.2017 року (а.с.22). ОСОБА_2 є громадянкою України, що підтверджується довідкою №503/522/2018 про реєстрацію особи громадянином України, виданої Управлінням ДМС України в Кіровоградській області 18.09.2018 року (а.с.23).

На даний час позивач перебуває на території України, на підставі посвідки на тимчасове проживання номер НОМЕР_5, виданої 28.03.2016 року, термін якої продовжено до 28.03.2019 року (а.с.16-18).

10.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, як особі, що є чоловіком та батьком осіб, що є громадянами України.

У вказаній заяві позивач зазначив місце проживання: АДРЕСА_1.

До заяви позивачем були подані всі необхідні документи, передбачені ст. 9 Закону України "Про імміграцію" та п. 11 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983. Факт прийняття відповідачем заяви разом з додатками підтверджується підписом завідувача Кіровоградського РС У ДМС України в Кіровоградській області Прохніцької К. в розділі «Службові відмітки» заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну.

03 серпня 2018 року Управлінням ДМС України в Кіровоградській області прийнято Рішення № 336 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну особі без громадянства ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 уродженцю Хан-Юніс, на підставі п.4 ч.1 ст. 10 Закону України «Про імміграцію» (а.с.24).

Підставою для прийняття такого рішення, відповідно до листа Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області №3501.5-7273/35.1-18 від 30.11.2018, що під час перевірки матеріалів справи вказаної особи, встановлено, що ОСОБА_1 надав довідку з місця проживання в Україні за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13-14).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалась між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно зі статтею 4 Закону Україну "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному законом України про імміграцію, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови та порядок імміграції в України іноземців та осіб без громадянства, регулюється Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон №2491-III).

Положеннями статті 1 Закону №2491-III передбачено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію;

Відповідно до статті 4 Закону №2491-III, дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону №2491-III).

Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Так, за приписами частини першої вказаної статті Закону №2491-ІІІ, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, зокрема: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.

У свою чергу, умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону №2491-III.

Пунктом другим частини першої статті 9 Закону №2491-IIІ встановлено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2491-IIІ заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Так, відповідно до частини п'ятої статті 9 Закону №2491-III, для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Крім зазначених документів подаються: для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, - копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні (п. 6 ч. 7 ст. 9 Закону №2491-III).

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається (ч. 10 ст. 9 Закону №2491-III).

З аналізу вищенаведених норм Закону України "Про імміграцію" вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та дозвіл на імміграцію не видається.

Суд зазначає, що процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено відповідним Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Порядок №1983).

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 Порядку №1983, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи ДМС - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 1983, для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються: паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та копія його сторінок; засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра; документ про місце проживання (в Україні та за кордоном); документально підтверджені відомості про склад сім'ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо); документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п'ятої статті 9 Закону України "Про імміграцію" (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону). Особи, які постійно проживають за межами України, подають документ, виданий лікувальним закладом держави за місцем проживання, який підлягає легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами; довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію"). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах; квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов'язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Документи, визначені пунктами 1 - 10 частини сьомої статті 9 Закону України "Про імміграцію", додатково подаються відповідно до категорії іммігрантів.

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України "Про імміграцію", а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Копії цих документів, а також письмове підтвердження згоди на імміграцію та гарантії приймаючих осіб, передбачені пунктом 6 частини сьомої статті 9 Закону України "Про імміграцію", подаються нотаріально засвідченими. Документи, відомості за якими можуть змінюватися, можуть бути подані протягом шести місяців від дня їх видачі.

Згідно пункту 12 Порядку №1983, територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з'ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з'ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Термін перевірки може бути продовжений, але не більше ніж на один місяць.

Пунктом 16 Порядку №1983 передбачено, що у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Згідно з пунктом 19 Порядку №1983, рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

У свою чергу, підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію визначені статтею 10 Закону №2491-III, а саме, дозвіл на імміграцію не надається: 1)особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Матеріали справи свідчать, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного рішення стало, те що позивачем при зверненні із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну в пакеті доданих документів було надано з місця проживання в Україні за адресою: Кіровоградський район, с. Аджамка, вул. Кропивницького, 9.

Зі змісту даної довідки, що видана виконкомом Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області 02.08.2017 року за №1471, вбачається, що вона видана про те, ОСОБА_5 має домоволодіння по АДРЕСА_2 в якому зареєстровані громадяни: брат ОСОБА_6, не родичка -ОСОБА_7, не родичка - ОСОБА_8, не родич -ОСОБА_9, не родич - ОСОБА_9.

Жодних відомостей про те, що ОСОБА_1, проживає або зареєстрований АДРЕСА_2 вказана довідка не містить.

Крім того, суд звертає свою увагу на те, що при поданні заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачем зазначено, що місце його проживання та реєстрації являється АДРЕСА_1 (а.с.11).

Вказана обставина підтверджується відміткою Кіровоградського РС УДМС України в Кіровоградській області у виданій ОСОБА_1 посвідці на тимчасове проживання номер НОМЕР_5, про те, що 17.02.2016 року його місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Крім того, до матеріалів справи долучено довідку № 69 від 11.01.2019 видану виконкомом Аджамської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, яка підтверджує те, що ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_6 дійсно зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26).

Суд звертає увагу, що ст. 10 Закону України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого вбачається, що підставами для відмови в наданні дозволу на імміграцію можуть бути лише доведені та обґрунтуванні докази.

З приводу доводів відповідача, що позивачем у заяві про надання дозволу на імміграцію зазначено свідомо неправдиві відомості про місце проживання в Україні, суд зазначає наступне.

Пунктом 11 Порядку №1983 визначено, що у разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України "Про імміграцію", а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

З аналізу вказаної норми вбачається, що функція територіальних органів, які розглядають питання про надання дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки документів, а також запрошення для надання пояснень заявників, стосовно яких розглядається це питання.

Відповідно до пояснень позивача, які не спростовуються відповідачем, Управлінням Державної міграційної служби України в Кіровоградській області не запрошувалось ОСОБА_1 для надання пояснень та не затребувалось жодних інших документів, що могли б підтвердити факт його проживання за зазначеною в заяві адресою.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачем надавалися відповідачу свідомо неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність; відповідачем не надано суду вироку суду, яким позивача засуджено до позбавлення волі, та будь-яких доказів того, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем також не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Отже, відповідачем не надано суду належних доказів існування обставин, що передбачені ст. 10 Закону України "Про імміграцію", які б надавали йому підстави для відмови в наданні дозволу на імміграцію.

Таким чином, відповідачем не доведено наявність передбачених законами України підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію в Україну.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що рішення Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області про відмову в наданні дозволу на імміграцію в Україну від 03.08.2018 №336 щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду доказів на підтвердження правомірності прийнятого оскаржуваного рішення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір. Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 768,40 грн. (а.с. 3) підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області.

Керуючись ст.,ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В и р і ш и в

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області (вул. Єгорова, 25-а, м. Кропивницький, 25006, ) про визнання протиправними і скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним на скасувати рішення №336 від 03.08.2018 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну щодо ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що прийняте т.в.о. начальника Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області О.А.Хмельницьким.

Присудити на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області судовий збір у сумі 768,40 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду К.М. Притула