Справа № 826/14403/18
Суддя: Саламон О. Б.
Дата ухвалення: 2019-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/90/19
РІШЕННЯ

Іменем України

04 лютого 2019 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови, суд -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення штрафу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що до Управління надійшла постанова державного виконавця про накладення штрафу на управління у розмірі 10 200 грн. за невиконання рішення суду по справі №2а-54/15. Позивач вважає, що дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу є неправомірними, оскільки управлінням були вчинені всі дії направлені на своєчасне виконання рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2018 р. вказану позовну заяву прийнято до провадження суду, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Вказаною ухвалою надано сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив тощо.

Станом на 04.02.2019 р. до суду не надійшло від сторін по справі жодних заяв по суті справи, та заяв з процесуальних питань, у зв'язку з чим, суд на підстав ст. 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві від 20.12.2017 р. №47479192 накладено на позивача штраф в розмірі 10 200 грн. за невиконання постанови Деснянського районного суду м.Києва від 14.01.2015 р. №2а-54/15, яким зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва здійснити перерахунок пенсії та виплатити ОСОБА_1 основної пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсії за віком та додаткової пенсії у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком.

08.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №47479192 про примусове виконання виконавчого листа №2а-54/15 виданого Деснянським районним судом м. Києва.

Листами Управління від 21.10.2015 № 7587/06-1 та від 09.12.2015 № 10401/06-1 було повідомленого державного виконавця про здійснення нарахування боргу про виконання рішення суду, а саме:здійснено нарахування боргу ОСОБА_1 за період 01.11.2014 по 31.12.2014 у сумі 12 626,80 грн.

24.11.2015 державним виконавцем винесено постанову про накладання штрафу на управління у розмірі 1020,00 грн. за невиконання рішення суду по справі №2а-54/15.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09.02.2016 скасовано постанову державного виконавця від 24.11.2015 ВП №47479192.

27.11.2016 державним виконавцем було винесена постанова про зупинення виконавчого провадження ВП №47479192.

19.06.2017 Управління, на усне звернення державного виконавця, листом № 9477/05 повідомило про виконання рішення суду, а саме про нарахування боргу ОСОБА_1, але зв'язку з відсутністю фінансування дані кошти нараховано, але не виплачено.

20.12.2017 державним виконавцем було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій та заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. За порушення строків прийняття рішень та. вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно з ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

З огляду на викладене, суд критично оцінює твердження сторони позивача про те, шо державним виконавцем було неправомірно винесено постанову про накладення штрафу, оскільки у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, позивач мав право звернутись до суду із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення, однак, наданим правом не скористався.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Ч. 2 ст. 46 Конституції України визначає, що право на соціальний захист гарантується, у тому числі, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Як наголосив Конституційний Суд України в Рішенні від 25 січня 2012 року N 3- рп/2012, за рахунок бюджетних джерел забезпечується соціальний захист широких верств населення країни, серед яких особи, що отримують пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги. Це зобов'язує державу дотримуватися частин першої, третьої статті 95 Основного Закону України, згідно з якими бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; держава прагне до збалансованості бюджету України.

Згідно із Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року N 3- рп/2012, однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Відповідно до положень абзаців другого та третього частини першої статті 1 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно- правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій; державні соціальні гарантії - це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначено у Рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011 Конституційний Суд України, що невід'ємною складовою правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 6-11, 14, 77, 139, 217, 241-246, 255, 293, 295, 371КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з дня її проголошення/складання повного.

Повний текст постанови суду складено 04 лютого 2019 року.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон