Справа № 805/783/18-а.
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №805/783/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Сіваченка І.В.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.,

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_2 (за довіренстю)

відповідач: ОСОБА_3 (за довіреністю) ОСОБА_4 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_5 Донбасу» на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя І інстанції Бабаш Г.П.) від 30 жовтня 2018 року у справі №805/783/18-а, повний текст складено 07 листопада 2017 року, за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_5 Донбасу» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним скасування податкових повідомлень-рішень від 18.10.2017 року №, №, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України про визнання протиправним скасування податкових повідомлень-рішень від 18.10.2017 року №, № на загальну суму 23 688 412,32 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було застосовано до спірних правовідносин положення ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII. Судом не прийнято до уваги, що усі виробничі потужності, за допомогою яких здійснювалось видобування вугілля, знаходились у м.Кіровське на території бойових дій у зоні АТО під впливом форм-мажорних обставин. Приймаючи до уваги положення Закону №1669 та Розпоряджень №1275-р, №1085-р, позивач здійснює господарську діяльність на території проведення АТО у порядку передбаченому законодавством України, зокрема, видобування камяного вугілля на території Донецької області. При цьому нерухоме майно та рухоме майно, необхідне для здійснення господарської діяльності Товариства, розташоване на території Донецької області в зоні проведення АТО- м.Кіровське. Крім того, зміна місцезнаходження жодним чином не вплинула на збільшення прибутку позивача чи наявність у нього додаткових, чи достатніх коштів для сплати військового збору. Позивач зазначив, що у разі, якщо у податкового органу виникали б питання про подану позивачем «не у повному обсязі та з недостовірними відомостями» звітність він повинен був проводити камеральні перевірки, адже саме предметом камеральної перевірки є питання своєчасності подання платником податків податкової звітності та достовірності такої поданої звітності. Починаючи з 13.03.2017 року у позивача відсутній доступ до документації (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та інш.) компютерних баз та систем Товариства, і внаслідок втрати контролю над здійсненням господарської діяльності з підстав захопленням невідомими особами майна у зоні проведення антитерористичної операції, у тому числі й адміністративних будівель.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного зясування обставин в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представників відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, доповнення до відзиву на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що Дніпропетровським управлінням ОВПП ДФС на підставі підпункту 75.1 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78, ст..79, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ПрАТ «ДТЕК ОСОБА_5 Донбасу» з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині сплати військового збору за період з 01.06.2015 року по 31.12.2016 року, за результатами якої складено акт перевірки від 27.09.2017 року №116/28-10-4607-05508186 та прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.10.2017 року, а саме : - № яким збільшено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені у розмірі 23 687 392,32 грн., у т.ч. за податковим зобовязанням 11 009 497,94 грн., штрафні санкції 8 254 594,60 грн.,сума пені відповідно до ст.129 Податкового кодексу 4 423 299,78 грн.; - № - застосовано штрафні (фінансові) санкції за платежем військовий збір у розмірі 1020,00 грн.

Підставою для прийняття спірних рішень послужив висновок податкового органу про порушення позивачем вимог:

- пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп. «а» п. 176.2 ст.176.2 ПК України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства щодо правильності утримання та своєчасності перерахунку до бюджету військового збору в періоді, що перевірявся. ПрАТ «ДТЕК ОСОБА_5 Донбасу» були здійсненні нарахування та виплати доходів на користь фізичних осіб, але військовий збір з них не був нарахований у повному обсязі та відповідно не перерахований до бюджету на загальну суму 11 009 497,94 грн., у тому числі:- за червень 2015 року у сумі 246 591,37 грн;- за 3 квартал 2015 року у сумі 956 332,74 грн.; - за 4 квартал 2015 року у сумі 1 059 776,75 грн.; - за 1 квартал 2016 року у сумі 1 472 195,67 грн.; - за 2 квартал 2016 року у сумі 1 594 274,30 грн.; - за 3 квартал 2016 року у сумі 1 793 950,71 грн.; - за 4 квартал 2016 року у сумі 3 886 376,40 грн.

- пп. «б» п. 176.2 ст.176 ПК України, в результаті чого подано не у повному обсязі та з недостовірними відомостями податкову звітність за формою 1 -ДФ, не дотримано встановлений порядок заповнення податкового розрахунку за формою №1-ДФ, а саме до податкового органу подано податкові розрахунки із недостовірними відомостями без зазначення нарахованих та перерахованих сум військового збору за ІІ квартал 2015 року - ІV квартал 2016 року.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Пунктом 38.2 ст. 38 Податкового кодексу України передбачено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до пп. 14.1.180. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов'язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18та розділом IV цього Кодексу.

За приписами п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Законом України від 31.07.2014 року №1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України введено військовий збір у розмірі 1,5 % до доходів у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами: виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Згідно п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Військовий збір утримується з суми доходу, що є об`єктом оподаткування відповідно до ст. 163 ПК України, нарахованого (виплаченого, наданого) на користь платника податку протягом звітного періоду, без будь-яких вирахувань.

Відповідно до пп. 168.1.1. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

За приписами пп. 168.1.2. п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

У відповідності до пп. 168.4.7. п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід.

Як вбачається з акту перевірки, позивачем в періоді, що перевірявся, нараховувались та виплачувались доходи на користь фізичних осіб. При цьому, військовий збір з цих виплат не утримувався і, відповідно, не перераховувався до бюджету. Наведені обставини позивачем не оспорюються. Однак, позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII .

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення,02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (надалі Закон №1669) (в редакції, чинної у спірний період), згідно до ст. 1 якого період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; - територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014.

Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року. На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався.

На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 р. та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м. Добропілля, Донецької області.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. N 1085-р (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1276-р) місто Кіровське Донецької області було включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Як встановлено судом, з 03.06.2015р. місцезнаходженням юридичної особи ПрАТ «ДТЕК ОСОБА_5 Донбасу» є 85000, Донецька область, м. Добропілля, вулиця Київська, 1, до цієї дати позивач був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Статтею 10 Закону №1669 визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд апеляційної інстанції вважає, що положення статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб'єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об'єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків.

Позивачем до матеріалів справи додано сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №2886/05-4 від 05.09.2014р., яким позивачеві засвідчено настання обставин непереборної сили з 01.08.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів.

На момент виникнення спірних правовідносин, зазначений сертифікат ТПП є діючим, не є відкликаними чи такими, що визнані недійсними у судовому чи іншому порядку.

Позивачем також надано сертифікати (висновок) Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили №7633, №7634, №7635 від 19.06.2017р.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що сертифікат є належним доказом, в силу статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який підтверджує причини та настання обставин, які не залежали від позивача та за наявності яких підприємство було позбавлено можливості здійснити своєчасну сплату податку, а тому покладення відповідальності на платника у такому випадку не відповідає закону.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 22 січня 2019 року справа №812/1123/16, від 14 березня 2018 року по адміністративній справі №805/1463/17-а.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає , що Закон №1669 не скасовує обов'язків позивача щодо нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету військового збору.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Суд апеляційної інстанції також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - Суд), викладену, зокрема, в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" (заяви N 23759/03 та N 37943/06), де Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов'язків осіб, національні органи зобов'язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто, норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для проведення перевірки, за наслідками якої прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки питання щодо неправомірності наказу відповідача №1805 від 17.08.2017 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки оскаржувалось позивачем в судовому порядку. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 18.07.2018 року №805/151/18-а в задоволенні позовних вимог відмовлено. Наведеним судовим рішення встановлено правомірність наказу №1805 від 17.08.2017 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

За приписами ч. 4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування постанови та прийняття нової постанови.

Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_5 Донбасу» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року у справі №805/783/18-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року у справі №805/783/18-а скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_5 Донбасу» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним скасування податкових повідомлень-рішень від 18.10.2017 року №, № на загальну суму 23 688 412,32 грн задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 18.10.2017 року № в частині застосування штрафних санкцій 8 254 594,60 грн., сума пені 4 423 299,78 грн.

Скасувати податкове повідомлення рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 18.10.2017 року № про сплату штрафної санкції в сумі 1020,00 грн.

У задоволенні позовних вимог в інший частині відмовити.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_5 Донбасу» (адреса: вул. Київська, 1, м.Добропілля, Донецька область, 85000, ) через відповідний орган Державної казначейської служби України витрати по сплаті судового збору в розмірі 475 459 (чотириста сімдесят пять тисяч чотириста пятдесят девять) грн 27 коп.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 13 березня 2019 року.

Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 13 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 13 березня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Сіваченко

ОСОБА_1