Справа № 560/3542/18
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3542/18

Головуючий у 1-й інстанції: Петричкович А.І.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

05 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3;

представника відповідача: Клюцука В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в жовтні 2018 позивач - ОСОБА_5 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.12.2018 року позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволені позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, а апеляційну скаргу позивача просив залишити без задоволення.

Представники позивача підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити, апеляційну скаргу відповідача просили залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, Листом відповідача від 06.06.2018 за №1337/X-8 розглянуто звернення позивача щодо правильності обчислення пенсії. Вказано, зокрема, що на запити управління Пенсійного фонду України в Славутському районі та м. Славута щодо проведення звірки достовірності сум заробітної плати, зазначених в довідках від 17.11.2004 №1383 та від 10.11.2004 №1246, управліннями Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Якутську та в Олекмінському районі Республіки Саха (Якутія) проведено звірку та витребувано архівну довідку від 14.01.2014 №21 та архівну довідку від 08.04.2014 №100, згідно яких виявлено розбіжності у порівнянні з раніше виданими довідками, та проведено обчислення заробітної плати із врахуванням витребуваних довідок. Враховуючи, що пенсію призначено з 12.10.2004, тому для обчислення заробітку за період роботи після 01.11.1992 застосовується курс російського рубля по відношенню до гривні на дату призначення пенсії, тобто станом на 12.10.2004 - за 10 російських рублів 1,8220 грн.

Згідно з листом відповідача від 15.08.2018 за №1880/X-8 розглянуто звернення позивача щодо проведення перерахунку пенсії. Щодо врахування до страхового стажу в пільговому обчисленні періоду роботи на території Російської Федерації в районах Крайньої Півночі з 01.01.1991 по 1997, повідомлено, що порядок врахування стажу за періоди роботи на території інших держав регулюється міжнародними угодами з питань соціального забезпечення, укладеними Україною з цими державами. Зокрема, статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначено, що трудовий стаж, набутий громадянами па території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою зараховується для встановлення права на пенсію. Тобто, зазначений період враховується в тривалість страхового стажу в календарному значенні, підстави для його врахування в пільговому обчисленні (один рік за півтора) з 12.10.2004 відсутні. Період роботи на Славутському МРК ВАТ "Хмельницькмолопром" з 07.11.2002 по 31.12.2003 до страхового стажу враховано згідно трудової книжки. За період роботи з 01.01.2004 по 16.08.2004 в індивідуальних відомостях про застраховану особу міститься інформація про суми нарахованої заробітної плати, однак, інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України відсутня. Підприємство Славутський маслоробний комбінат ВАТ "Хмельницькмолпром" 09.08.2006 за рішенням Господарського суду визнано банкрутом. Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави зарахувати до страхового стажу такий період, оскільки відсутня сплата страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Листом відповідача від 28.09.2018 за №32783/07 розглянуто звернення позивача щодо правильності врахування страхового стажу та заробітної плати за періоди роботи в районах Крайньої Півночі. Вказано, що обчислення розміру пенсії із заробітної плата з урахуванням районних і поправочних коефіцієнтів проводиться за період роботи до 01.01.1992, в зв'язку з тим, що Законом України "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" з 01.01.1992 було передбачено, що в разі виїзду особи за межі районів Крайньої Півночі, чи прирівняних до них районів, обчислення заробітної плати, з якої призначаються пенсії, проводиться із виключенням цих сум. Пенсію обчислено з урахуванням заробітної плати з 01.07.1991 по 29.02.1992, з 01.04.1992 по 31.07.1996 та з 01.07.2000 по 31.12.2003. Враховуючи, що заробітну плату для обчислення пенсії враховано за періоди роботи в районах Крайньої Півночі, тому заробіток з 01.01.1992 по 31.07.1996 враховано без районного коефіцієнта (1,7). Також, враховуючи, що при обчисленні коефіцієнтів заробітної плати в окремих місяцях співвідношення заробітної плати до середньої заробітної плати в галузях економіки України за відповідний місяць перевищує коефіцієнт заробітку 5,6, тому заробітну плату за ці місяці враховано з обмеженням коефіцієнта заробітної плати 5,6.

Так, позивач у 2018 році неодноразово письмово звертався до відповідача, який надавав йому відповіді на його звернення щодо поставлених питань, які він вважає протиправними, наслідком чого стало його звернення до суду з цим позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Щодо позовних вимог про не зарахування до стажу позивача періоду роботи на підприємстві Славутський маслопереробний комбінат "Хмельницькмолпром" з 01.01.2004 по 16.08.2004 суд апеляційної інстанції зазначає.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ст. 20 Закону №1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

За змістом зазначених норм, обов'язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.01.2004 по 16.08.2004 не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.

Відтак, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов'язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи.

Встановлено, що позивач в період часу з 07.11.2002 по 16.08.2004 працював у філії "Славутський маслоробний комбінат" ВАТ "Хмельницькмолпром", що підтверджується копією трудової книжки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача зарахувати до стажу позивача вказаний період роботи.

Щодо обчислення трудового стажу за роботу у районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 5 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Згідно абз. 2 п. 5 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Згідно п.п. "д" п. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01.03.1960 зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Згідно зазначених норм, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 01.03.1960 зараховується до стажу роботи в полуторному розмірі при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені ст. 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26.09.1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР №1029 від 10.11.1967 року.

Згідно записів в трудовій книжці позивач в період з 26.11.1986 по 24.11.1988 року, з 05.12.1988 по 18.12.1997 року працював в районах Крайньої Півночі, що підтверджується записами у його трудовій книжці.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, стаж роботи позивача в районі Крайньої Півночі за трудовим договором підтверджується записами в трудовій книжці, тому відмова відповідача в зарахуванні періодів роботи позивача до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі до пільгового стажу з врахуванням кратності з підстав відсутності письмових трудових договорів є безпідставною, оскільки факт укладення трудового договору з роботодавцем підтверджується записами у трудовій книжці.

Щодо періоду стажу після 01.01.1991, слід зазначити, що Угода про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992 визначає, що для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових підставах і за вислугу років, громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди (стаття 6).

В період 1991-1997 і по 31.12.2001 в РФ діяв Закон РРСФР "Про державні пенсії в РРСФР" від 20.11.1990 №340-І, абзацом 7 частини 1 статті 94 якого було передбачено наступне: При підрахунку трудового стажу, вказаного в статтях 10, 11, 12, 29 Закону, наступні періоди роботи (служби) обчислюються в пільговому порядку: у районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, - в полуторному розмірі.

Таким чином, стаж роботи позивача має бути обчислений згідно із законодавством держави, на території якої відбулась трудова діяльність. Оскільки таке обчислення здійснювалось в пільговому порядку (в полуторному розмірі), тому період роботи в районах Крайньої Півночі після 01.01.1991, також має бути зарахований у пільговому обчисленні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності щодо не зарахування до стажу позивача періодів роботи з 26.11.1986 по 24.11.1988 та з 05.12.1988 по 18.12.1997 в районах Крайньої Півночі у пільговому обчисленні, та необхідність зобов'язання зарахувати такі у пільговому порядку, підлягають задоволенню.

Щодо зобов'язання відповідача провести нарахування та виплату пенсії з врахуванням довідки про заробітну плату за періоди роботи з 01.06.1991 по 29.02.1992 №11383 від 17.11.2004, виданої ТОВ "Якутське управління бурових робіт" та довідки від 10.11.2004 №1246, виданої Торгінською селищною адміністрацією за період роботи з 01.04.1992 по 30.06.1996, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, згідно трудової книжки, позивач працював, зокрема, у Районах Крайньої Півночі СРСР (та в подальшому - РФ):

- з 26.11.1986 по 24.11.1988 - УРС ПГО Якутськгеологія;

- з 05.12.1988 по 15.03.1991 - ПГО Лєнанафтогазгеологія, Чаро-Токінська НГРЕ;

- з 16.03.1991 по 12.03.1992 - в Вілюйській нафтогазрозвідувальній експедиції;

- з 14.02.1992 по 18.12.1997 - в Олекмінському улусі Республіки Саха (Якутія).

З 12.10.2004 позивачу Славутським МРУ ПФУ призначена пенсія по інвалідності, що підтверджується протоколом №718 від 10.03.2005.

25.03.2005 позивач звернувся до управління ПФУ в Славутському районі та м. Славута із заявою про перерахунок пенсії, та надав довідки про заробітну плату за періоди роботи з 01.06.1991 по 29.02.1992 (довідка №1383 від 17.11.2004, видана ТОВ "Якутське управління бурових робіт") та з 01.04.1992 по 30.06.1996 (довідка від 10.11.2004 №1246, видана Торгінською селищною адміністрацією).

Розпорядженням №180024 від 05.07.2005 перераховано позивачу пенсію.

На запити управління Пенсійного фонду України в Славутському районі та м. Славута щодо проведення звірки достовірності сум заробітної плати, зазначених в довідках від 17.11.2004 №1383 та від 10.11.2004 №1246, управліннями Пенсійного фонду Російської Федерації в м. Якутську та в Олекмінському районі Республіки Саха (Якутія) проведено звірку та надано:

- архівну довідку від 14.01.2014 №21, видану муніципальним архівом адміністрації муніципального району "Олекмінський район" Республіки Саха (Якутія).

- архівну довідку від 08.04.2014 №1009, видану Державною казенною установою

Республіки Саха (Якутія) "Центр документів по особовому складу Республіки Саха (Якутія)".

Вказані у даних довідках суми заробітної плати частково відрізняються від тих, які вказані в довідках від 10.11.2004 №1246 та від 17.11.2004 №1383.

За результатами звірки на відповідність первинним документам сум заробітної плати, обчислення розміру пенсії ОСОБА_5 проведено з урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.07.1991 по 29.02.1992 (згідно архівної довідки від 08.04.2014 №1009), з 01.04.1992 по 31.07.1996 (згідно довідки від 14.01.2014 №21).

Розпорядженнями №180024 від 16.04.2018, від 30.05.2018 та від 05.06.2018 проведено перерахунок пенсії позивачу з 01.05.2018. При цьому, розпорядженням від 16.04.2018 визначений розмір пенсії - 4538,09 гривень, розпорядженням від 30.05.2018 - 4568,01 гривень, а розпорядженням від 05.06.2018 - 4567,93 гривень.

Позивач вважає, що протиправна бездіяльність відповідача почалася в травні 2018, і це оскаржує, однак відповідачем приймались вищезгадані розпорядження (рішення суб'єкта владних повноважень), що відповідно вказує на відсутність бездіяльності пенсійного органу щодо неврахування сум зарплати та періодів роботи в районах Крайньої Півночі.

Крім цього встановлено, що позивач звертався до відповідача із Заявою про перерахунок пенсії від 15.08.2018, яку останній фактично не вирішив, що видно із листа за №3110/03.15 від 23.08.2018 року за підписом заступника начальника Славутського відділу обслуговування громадян ОСОБА_7, що є порушенням закону.

Також позивач звертався до пенсійного органу із Заявою про перерахунок пенсії від 31.08.2018, яка була вирішена Рішенням про відмову в перерахунку №38 від 07.09.2018, але ОСОБА_5 його не оскаржує. Тобто, є рішення відповідача про відмову перерахунку пенсії, а не бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (в редакції на час звернення відповідача із запитами) органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Позивач вказує, що розбіжності по місяцях, які відображені в архівній довідці від 14.01.2014 №21, виникли через те, що архівною установою не відображено суми відпускних, лікарняних, перерахунків у місяцях, за який вони нараховувалися.

Однак, якщо порівнювати довідку від 14.01.2014 №21 (витребувану відповідачем) із довідкою від 10.11.2004 №1246 (вперше надану позивачем), то остання в цілому сумарно містила занижений розмір заробітку, тобто витребувана відповідачем довідка відображала більший розмір заробітку позивача (за 1992-1993 роки, за інші роки підсумкові суми однакові).

Пенсійним органом РФ був надісланий акт №1 від 10.01.2014, яким проведена перевірка довідка про заробітну плату позивача з 1992 по 1996 роки, та яким встановлена розбіжність за 1992-1994 роки. Позивач вказує, що на його запит пенсійним органом РФ був надісланий акт №1 від 02.07.2018, згідно якого не виявлено розбіжностей з архівною довідкою, та зазначено, що акт №1 від 10.01.2014 виконавець ОСОБА_8 вважати недійсним в зв'язку з допущеними технічними помилками. Відповідач обґрунтовано зазначає, що в зв'язку з відсутністю ідентифікуючих ознак акт від 2018 не може бути прийнятий в якості належного доказу. Однак, довідка від 14.01.2014 №21 також суперечить відомостям акту від 2014, і тому помилковість зазначення даних в акті 2014 не свідчить про неправильне зазначення відомостей у довідці від 14.01.2014 №21 (яка, як було зазначено, в цілому містить більший розмір заробітку позивача), згідно якої обчислено пенсію позивача. Зазначене підтверджується тим, що вказані у архівній довідці від 14.01.2014 №21 суми аналогічні тим, які вказані у архівній довідці від 21.05.2018 за №316, надісланій позивачу за його запитом.

Водночас, довідка від 17.11.2004 №1383 містила завищений розмір заробітку, порівняно з витребуваною відповідачем довідкою від 08.04.2014 №1009. У позовній заяві позивач не вказує доводів щодо причин невідповідності розміру сум заробітку у довідці від 17.11.2004 №1383 (такі доводи вказані лише щодо довідки від 10.11.2004 №1246).

Відтак, суд першої інстанції правомірно зазначив, щодо відсутності законних підстав для врахування відповідачем при розрахунку його пенсії довідки про заробітну плату за періоди роботи з 01.06.1991 по 29.02.1992 №11383 від 17.11.2004, виданої ТОВ "Якутське управління бурових робіт" та довідки від 10.11.2004 №1246, виданої Торгінською селищною адміністрацією за період роботи з 01.04.1992 по 30.06.1996. Відповідно, в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про застосування до заробітної плати курсу російського рубля 1,8220, колегія суддів зазначає.

Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць співдружності незалежних держав в галузі пенсійного законодавства від 13.03.1992 передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць Угоди здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (стаття 1 Угоди), а обчислення пенсії здійснюються із заробітної плати за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У випадку, коли у державах - учасницях Угоди введено національну валюту, то розмір заробітної плати визначається, виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (ст. 6 Угоди).

Крім того, згідно Указу Президента України №762/96 від 28.08.1996 "Про грошову реформу в Україні", починаючи з 24 годин 16.09.1996 року функціонування українського карбованця в готівковому обігу припиняється. З цього моменту єдиним законним засобом платежу на території України є гривня.

Таким чином, враховуючи, що єдиним засобом платежу на території України на момент призначення позивачу пенсії була гривня, а також з огляду на вказані вище норми, розмір заробітної плати повинен визначатись виходячи з офіційно встановленого курсу російського рубля до гривні на момент призначення пенсії.

Так, пенсія позивачу призначена з 12.10.2004 з розрахунку офіційного курсу російського рубля до гривні станом на момент призначення пенсії (за 10 російських рублів 1,8220 грн.).

Отже, переведення відповідачем заробітної плати з російського рубля на гривню станом на час призначення пенсії, виходячи з офіційно встановлено курсу на 12.10.2004, є правомірним, а тому, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги, не підлягають задоволенню.

Щодо виключення з фактичного заробітку позивача за період роботи з 01.06.1991 по 29.02.1992 та з 01.04.1992 по 30.06.1996 виплат за районними коефіцієнтами колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно з частинами 2 та 3 ст. 6 цієї Угоди, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.

Тобто, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Відповідно до ст. 96 Закону СРСР від 15.05.1990 №1480-I "Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР" (далі - Закон СРСР №1480-I) особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

При вибутті таких осіб за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлений, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону (ч.3 ст.96 Закону СРСР №1480-I).

Вказана стаття 96 Закону СРСР від 15.05.1990 №1480-I застосовується з 01.01.1992.

Отже, враховуючи вищевикладене, заробітна плата для обчислення пенсії до 01.01.1992 враховується із районним коефіцієнтом, а з 01.01.1992 - без врахування.

Так, Листом відповідача від 28.09.2018 за №32783/07 стверджено, що заробіток позивача з 01.01.1992 по 31.07.1996 враховано без районного коефіцієнта. Заробіток з 01.07.1991 до 01.01.1992 враховано з таким коефіцієнтом.

Таким чином, відсутні порушення відповідача стосовно періоду до 01.01.1992, а неврахування коефіцієнту стосується періоду саме після 01.01.1992.

За таких обставин суд першої дійшов вірного висновку, що дії відповідача щодо виключення із заробітної плати позивача з 01.01.1992 районних коефіцієнтів за період його роботи на Крайній Півночі є правомірними та такими, що відповідають вимогам законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині застосування обмежувального коефіцієнту заробітної плати 5,6, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 41 Закону №1058-IV передбачено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Так, чинним законодавством встановлено обмеження щодо врахування при обчисленні розміру пенсії доходів, отриманих за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися страхові внески - такі виплати враховуються в розмірі, який не перевищує 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

За таких обставин, при розрахунку розміру пенсії позивачу відповідачем з урахуванням положень п.2 ст.41 Закону №1058 правомірно застосовано коефіцієнт обмеження заробітної плати 5,6, а тому в цій частині позовні вимоги, також не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач частково довів позовні вимоги, а суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону при незарахуванні до стажу позивача усього періоду його роботи в Славутському маслопереробному комбінаті ВАТ "Хмельницькмолпром", а також при незарахуванні у пільговому обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі, що підтверджено доказами, а тому позов задовольняється частково.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_5, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 березня 2019 року.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Совгира Д. І.