Справа № 420/93/19
Суддя: Катаєва Е. В.
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/93/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні за адміністративним позовом громадянина Сирійської Арабської ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська,44, м. Одеса, 65014), третя особа на стороні відповідача Суворовський районний відділ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області (вул. Кримська,62, м. Одеса, 65069), про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом (а.с.6-9) звернувся громадянин Сирійської Арабської ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС), в якому позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо залишення без розгляду його - громадянина Сирійської Арабської ОСОБА_2 заяви про продовження строку перебування в Україні та зобов`язати відповідача продовжити йому строк перебування в Україні шляхом проставлення відповідного штампу в паспортний документ.

Позивач зазначив, що він прибув в Україну в 2012 році за одноразовою візою типу С зі строком дії 28.11.2012-28.02.2013 року.

В 2015 року він звернувся з приводу набуття міжнародного захисту. За результатом розгляду заяви було прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та він був документований довідкою про звернення за захистом в Україні №006613, терміном дії до 08.01.2016 року, термін дії довідки був продовжений до 04.11.2016 року.

20.02.2017 року він, позбувшись статусу особи, яка погребує додаткового захисту, отримав через Посольство Сирійської Арабської Республіки в м. Києві новий паспорт типу НОМЕР_1 терміном дії до 19.02.2023 року.

29.11.2018 року він звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області, а саме через Суворовський районний відділ у місті Одеса ГУ ДМС України в Одеській області з заявою щодо продовження строку перебування на території України.

28.12.2018 року отримав відповідь, відповідно до якої всі надані ним копії документів йому повертаються без прийняття рішення щодо продовження строку перебування в Україні.

Позивач вважає, що відповідач допустив бездіяльність, оскільки порушив Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року №150, який передбачає лише прийняття рішення про продовження строку перебування на території України або відмову у продовженні вказаного строку.

Умов, у разі яких заява іноземця про продовження строку перебування в Україні, залишається без розгляду та повертається заявникові, Порядок №150 взагалі не закріплює. У відповіді відповідача немає жодного посилання на норму іншого законодавчого акту, на підставі якого відповідач відмовився вчиняти передбачені законом дії - продовжити строк перебування його в Україні або надати йому вмотивовану відмову.

Між тим, він понад шість років проживає в Україні, має усталене приватне життя, законодавство України не порушує, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався. Так, відповідно до п. 4 ч.2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», він має право на отримання дозволу на імміграцію в Україну, оскільки його повнорідна сестра ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України у формі ІD-картки НОМЕР_2 від 27.01.2017 року.

Позивач вважає, що своєю бездіяльністю відповідач порушує вимоги чинного законодавства України без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, оскільки Позивач має дружину в Україні, та не має

можливості вчиняти будь - які дії та користуватись правами без продовження перебування на території України.

Позивач зазначив, що вимога про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме прийняти рішення про продовження строку перебування його в Україні, шляхом проставлення відповідного штампу в паспортному документі, є на його думку ефективним засобом правового захисту його порушених прав та просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 10.01.2019 року позов залишений без руху та наданий строк на усунення недоліків (а.с.22-25). Позивач подав заяву на усунення недоліків та докази по справі (а.с.31).

Ухвалою суду від 11.02.2019 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. Залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні відповідача Суворовський районний відділ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області, витребувані докази по справі. Вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідачем наданий відзив на позов (а.с.58-61), у якому він просив відмовити у задоволенні позову, вважав його необґрунтованим.

Представник відповідача зазначив, що заява від громадянина Сирійської Арабської ОСОБА_2 про продовження строку перебування на території України надійшла 29.11.2018 через канцелярію Суворовського районного відділу м. Одеси ГУ ДМСУправління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшла заява від громадянина Сирійської Арабської ОСОБА_2 про продовження строку перебування на території України з копіями документів.

Відповідно до п.3 наказу МВС № 363 від 25.04.2012 року «Про затвердження Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України» заява про продовження строку перебування на території України подається іноземцем та особою без громадянства і приймаючою їх стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення строку перебування, визначеного пунктом 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі - Порядок продовження строку перебування).

Згідно з пунктом 8 Порядку продовження строку перебування заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Відповідно до п.9 Порядку встановлений перелік документів, які іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона подають разом із заявою.

Отже, враховуючи те, що звернення позивача до Суворовського РВ відбулось не особисто, як це передбачено законодавством, а через канцелярію, заява позивача не встановленого зразка та надано визначений перелік документів, а саме не надано оригінали документів, Суворовський РВ у місті Одеса ГУ ДМС України в Одеській області у межах строку визначеного Законом України "Про звернення громадян" надав позивачу письмову відповідь на його заяву з відповідними роз'ясненнями щодо належного порядку звернення та повернув всі матеріали позивачу.

Відтак позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо залишення без розгляду заяви ОСОБА_5 про продовження строку перебування в Україні задоволенню не підлягають.

Крім цього, відповідно до матеріалів справи позивач з 04.11.2016 року знаходиться на території України нелегально, тобто це виключає його з переліку осіб, які мають право на продовження строку перебування на території України.

Третя особа на стороні відповідача Суворовський районний відділ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області пояснень не надала до суду.

Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, судом встановлено, що позивач ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином Сирійської Арабської Республіки, національний паспорт громадянина НОМЕР_3, виданий 20.07.2017 року у Посольстві-Київ, дійсний до 19.02.2023 року (а.с.32-33).

Позивач прибув в Україну в 2012 році за одноразовою візою типу С зі строком дії 28.11.2012-28.02.2013року за національним паспортом НОМЕР_4, строк дії до 13.12.2014 року.

В 2015 року за зверненням позивача із заявою до ГУ МВС за міжнародним захистом, прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та позивач отримав довідку про звернення за захистом в Україні №006613, терміном дії до 08.01.2016 року, термін дії довідки був тричі продовжений, останній раз до 04.11.2016 року (а.с.36).

Згідно наданих відповідачем доказів за результатами розгляду заяви позивача про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, Державною міграційною службою України 30.06.2016 року прийняте рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.66). Позовна заява ОСОБА_5 щодо скасування вказаного рішення ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.09.2016 року залишена без розгляду на підставі п.4 ч.1 ст.155 КАС України (в редакції діючий на час прийняття ухвали) у зв'язку з не прибуттям позивача повторно у судове засідання без поважних причин (а.с.67-68).

Позивач зазначив, що після 04.11.2016 року дію вказаної Довідки він не продовжував.

10.11.2016 року подав заяву в управління ДМС України в Хмельніцькій області про повернення йому національного паспорту.

Через Посольство-Київ позивач отримав новий національний паспорт громадянина НОМЕР_3, виданий 20.07.2017 року, дійсний до 19.02.2023 року(а.с.32-33).

29.11.2018 року ОСОБА_5 звернувся до Суворовського районного відділу у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про продовження строку перебування на території України.

Суворовським районним відділом у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області позивачу надана відповідь від 04.12.2018 року №5116/3198 на його заяву, згідно з якою йому роз'яснено, що строк перебування іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в'їзду, а також осіб без громадянства обмежено строком дії візи. Тобто, іноземець чи особа без громадянства може тимчасово перебувати на території України протягом наданого візою дозволеного строку перебування, але не більше ніж до останнього дня строку дії візи.

Позивача повідомлено вказаним листом, що відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України від 22.08.2012 № 9357-0-33-12/71 довідка про звернення за захистом в Україні не віднесена законом України до категорії документів, які посвідчують особу, а є документом, що засвідчує законність перебування на території України на певний період.

Також позивача повідомлено про те, що згідно Наказу МВС №363 від 25.04.2012 року підставою для продовження строку перебування в Україні є лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо. Позивачу роз'яснено, що для подачі документів необхідно: зібрати відповідні документи; звернутися до територіального органу або підрозділу ДМС України за місцем проживання; подати заяву та документи особисто.

Крім того, згідно зі змістом вказаного листа позивачу повернути всі наявні копії надані ним із заявою без прийняття рішення щодо продовження строку перебування в України (а.с.35).

Саме надання вказаної відповіді без прийняття рішення по суті його заяви щодо продовження строку перебування в України позивач вважає протиправною бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, яка порушує його права, та просить зобов'язати відповідача продовжити йому строк перебування в Україні шляхом проставлення відповідного штампу в паспортний документ.

Дослідивши надані учасниками справи докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно з Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 року №360, ДМС є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Одним з основних завдань ДМС є реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з п.4 Положення ДМС відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: - здійснює оформлення і видачу документів для тимчасового або постійного проживання в Україні, а також виїзду за її межі, вилучає такі документи та проставляє в документах, що посвідчують особу іноземців та осіб без громадянства, відмітки про заборону в'їзду в Україну в передбачених законодавством випадках (пп.8); - приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов'язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України (пп.9); - здійснює оформлення і видачу громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, тимчасово затримує та вилучає такі документи у передбачених законодавством випадках (пп.10); - здійснює інші повноваження, визначені законом (пп.39).

Пунктом 7 Положення визначено, що ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Таким чином, відповідач та третя особа є суб'єктами, до владних повноважень яких відноситься вирішення питань у сфері міграції, у тому числі щодо прийняття рішень про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до його преамбули визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України.

Статтею 1 Закону визначені терміни, які вживаються в цьому Законі, зокрема:

іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

віза - дозвіл, наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі, необхідний для в'їзду або для транзитного проїзду через територію України протягом відповідного строку;

іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 3 Закону встановлені засади правового статусу іноземців та осіб без громадянства, а саме іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини.

Питання продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України регламентовані ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно з частиною 1 якої іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов'язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Таким чином, основною умовою для подання іноземцем заяви про продовження строку перебування (за наявності законних підстав) є його перебування на території України на законних підставах.

Іншими умовами є: - подання цієї заяви не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України; - наявність законних підстав для продовження строку перебування на території України.

Судом встановлено, що позивач на час звернення (29.11.2018 року) до Суворовського районного відділу у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про продовження строку перебування на території України не мав законних підстав перебування на території України, оскільки його віза, за якою він здійснив в'їзд на територію України закінчилась 28.02.2013 року, а дія довідки про звернення за захистом в України закінчилась 04.11.2016 року.

Позивач не надав будь-яких доказів законності його перебування в Україні з 05.11.2016 року, а тому у відповідності до ст.1 Закону України «Про іноземців та осіб без громадянства» має статус нелегального мігранта, тобто іноземець, який законно прибув в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратив підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Частиною 4 ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМУ від 15.02.2012 року №150 затверджений Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України (далі Порядок №150), який прийнятий відповідно до ч.4 ст.17, ч.3 ст. 20, абз.2 ч.2 ст. 24 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та визначає процедуру продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Пунктом 2 Порядку встановлені строки, протягом яких іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території.

Пунктом 8 Порядку №150 як и ст.17 Закону встановлено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Пунктом 9 Порядку визначений перелік документів, які подаються для продовження строку перебування на території України іноземцем та особою без громадянства і приймаючою стороною разом із заявою.

Пунктом 10 Порядку №150 встановлені підстави для прийняття рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що вказаний перелік є вичерпним. При відсутності вказаних підстав територіальний орган або підрозділ ДМС відповідно до Порядку повинен був прийняти рішення про продовження йому строку перебування на території України, оскільки Порядок не передбачає умов за якими заява іноземця про продовження строку перебування на території України залишається без розгляду та повертається заявнику.

Суд вважає вказані доводи позивача неспроможними та такими, що ґрунтуються на помилковому трактуванні положень законодавства. Зокрема, аналіз ст.17 Закону та положень Порядку свідчить про те, що ст.10 Порядку містить перелік підстав, які є безумовними для відмови у продовженні строку перебування на території України (« 10. Рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі»), тобто в даному випадку відсутні підстави для прийняття іншого рішення суб'єктом владних повноважень, проте це не свідчить про відсутність дискреційних повноважень міграційного органу щодо розгляду вказаних заяв та прийняття рішення про відмову у продовження строку перебування на території України при інших обставинах, тобто надання оцінки наявності законних підстав для продовження вказаного строку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Компетенція відповідного органу це сукупність завдань, повноважень, прав і обов'язків державного органу або посадової особи, що визначаються законодавством.

До компетенції ГУ ДФС та його територіального підрозділу відноситься, зокрема, вирішення питань щодо розгляду заяв іноземців або осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України у відповідності до ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядку №150.

При вирішенні вказаного питання ГУ ДФС та його територіальний підрозділ має дискреційні повноваження, тобто має право на власний розсуд прийняти одне з кількох можливих рішень, в залежності від певних обставин.

При цьому вільному розсуду мають передувати певні обставини, в залежності від яких вибирається саме цей варіант прийняття рішення. Тобто дискреційне повноваження, слід відмежовувати від поняття «обов'язок органу влади» - орган влади не зобов'язаний використовувати розсуд через те, що він існує не для сприяння реалізації конкретного суб'єктивного права.

Судом встановлено, що у позивача було відсутнє суб'єктивне право на звернення до органу міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України у відповідності до ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядку №150, оскільки він не був іноземцем, якій станом на час подання заяви перебував на території України на законних підставах, що є обов'язковою умовою для подання вказаної заяви. Крім того, Законом та Порядком визначені строки звернення з вказаної заявою до міграційного органу, які пов'язані саме із законністю перебування на території України, а саме документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

Таким чином, міграційний орган як суб'єкт владних повноважень не несе перед особою обов'язок прийняти дискреційне рішення певного змісту за заявою позивача.

Крім того, суд вважає, що відповідач не допускав протиправної бездіяльності.

Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб'єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов'язаний був і міг вчинити.

Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим.

Судом встановлено, що при відсутності у Суворовського районного відділу у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області підстав для прийняття рішення на підставі ст.17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Порядку №150, ним була надана відповідь позивачу про повернення документів без розгляду з відповідними роз'ясненнями законодавства.

Суд не приймає до уваги доводи позивача в обґрунтування позовних вимог, що він понад шість років проживає в Україні, має усталене приватне життя, законодавство України не порушує, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, оскільки вказані обставини не спростовують висновків суду у спірних правовідносинах.

Крім того, не стосуються спірних правовідносин доводи позивача, що він відповідно до п. 4 ч.2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», має право на отримання дозволу на імміграцію в Україну. Наявність будь-якого права дає лише підстави для його реалізації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,5,6,7,9,241-246 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову громадянина Сирійської Арабської ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська,44, м. Одеса, 65014, ), третя особа на стороні відповідача Суворовський районний відділ у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області (вул. Кримська,62, м. Одеса, 65069), про визнання протиправною бездіяльності щодо залишення без розгляду заяви про продовження строку перебування в Україні та зобов'язання продовжити йому строк перебування в Україні шляхом проставлення відповідного штампу в паспортний документ.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.