Справа № 500/214/19
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/214/19

12 березня 2019 рокум.Тернопіль

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

До ОСОБА_1 окружного адміністративного суду звернулось Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області в якій просить суд скасувати постанову про стягнення виконавчого збору №53388746 від 20.12.2018 року та постанову про відкриття виконавчого провадження №57955312 від 20.12.2018 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебувало виконавче провадження ВП №53388746 по примусовому виконанню виконавчого листа виданого Тернопільським міськрайонним судом від 07.02.2017 року у справі №607/6291/16-а. У звязку із заявою стягувача, 29.03.2017 року відповідачем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Позивач вказує, що в даному випадку примусового виконання рішення не відбулось, а відтак, в порушення ч.3 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" 20.12.2018 року державним виконавцем безпідставно винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №53388746. Окрім того, зазначає, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена лише 20.12.2018 року, тобто в порушення строку передбаченого ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження".

За таких підстав, вважає оскаржувані постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05 лютого 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та визначено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 21 лютого 2019 року постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 12 березня 2019 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, з підстав, що викладені в позовній заяві та просила задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити.

Пояснив, що керуючись п.1 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем 29.03.2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. В подальшому, заступником начальника управління з питань державної виконавчої служби начальником управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області винесена постанова про результати перевірки виконавчого провадження №53388746 від 05.12.2018 року, якою державного виконавця зобовязано винести постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та звернути до примусового виконання.

Державним виконавцем на підставі ст.27 та п.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", 20.12.2018 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 14892,00 грн.

Таким чином зазначає, що оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору ВП 53388746 від 20.12.2018 року та про відкриття виконавчого провадження №57955312 від 20.12.2018 року винесені в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України, а тому вимоги позивача, викладені в позовній заяві, не можуть бути задоволені.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення учасників справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області перебувало виконавче провадження №53388746 з примусового виконання виконавчого листа виданого Тернопільським міськрайонним судом 07.02.2017 року №607/6291/16-а про зобовязання Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити з 10 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4 в розмірі 90% суми заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Тернопільської області №74 віл 18 квітня 2016 року, без обмеження пенсії максимальним розміром.

Державним виконавцем, 13.02.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобовязано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та вказано стягнути з боржника виконавчий збір.

29 березня 2018 року, державним виконавцем, на підставі заяви стягувача від 27.03.2018 року, винесено постанову про повернення виконавчого документа.

В подальшому, заступником начальника управління з питань державної виконавчої служби начальником управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області проведена перевірка своєчасності, правильності і повноти вжитих заходів виконавчого провадження №53388746, за результатами чого винесена постанова про результати перевірки виконавчого провадження №53388746 від 05.12.2018 року, пунктами 1-3 якої постановлено: «Дії заступника начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області визнати такими, що вчинені із порушенням вимог п.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 29.03.2017. Зобовязати заступника начальника Управління начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області привести у відповідність вимогам ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження №53388746, шляхом винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та зверненням до примусового виконання».

На виконання постанови про перевірку виконавчого провадження №53388746 від 05.12.2018 року, державним виконавцем 20.12.2018 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору, на підставі якої 20.12.2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №57955312 про стягнення з ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн.

Не погоджуючись з винесеними постановами субєкта владних повноважень, Тернопільське обєднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області звернулось до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, і винесеного на підставі них спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ ).

У відповідності до ст.1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч.1 ст.5 Закону № 1404-VІІІ).

Частинами першої та третьою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

За приписами пунктів 1-6 частини п'ятої статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, частиною дев'ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу вказаної норми суд робить висновок, що частина перша та друга статті 27 Закону №1404-VIII встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем.

Разом з тим, ця стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.

Згідно частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев'ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на зазначене суд вважає, що частина третя статті 40 Закону №1404-VIII є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного закону - не можуть застосовуватися.

Тобто, стягувач звернувся з заявою про повернення виконавчого документу відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, у зв'язку з чим настають наслідники які передбаченні частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, суд робить висновок, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору, який у даному випадку складає чотири мінімальних розмірів заробітної плати.

При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що підстави не стягувати з боржника ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України виконавчого збору у виконавчому провадженні №53388746 відсутні.

Щодо посилань позивача на те, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена з порушенням строку встановленого п.3 чт.40 Закону №1404-VIII, суд зазначає наступне.

У відповідності до абз.2 ч.3 ст.74 Закону №1404-VIII начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Як вже зазначалось, заступником начальника управління з питань державної виконавчої служби начальником управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Тернопільській області винесена постанова про результати перевірки виконавчого провадження №53388746 від 05.12.2018 року, якою державного виконавця зобовязано винести постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та звернути до примусового виконання.

На виконання зазначеної постанови про перевірку виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору, на підставі якої 20.12.2018 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №57955312 про стягнення з ОСОБА_1 обєднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області виконавчий збір у розмірі 14892,00 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що постанова про стягнення виконавчого збору №53388746 від 20.12.2018 року та постанова про відкриття виконавчого провадження №57955312 від 20.12.2018 року є правомірними. А відтак, в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ( вул. Руська 17, м. Тернопіль, 46000, ) до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ( вул. Грушевського 8, м. Тернопіль, 46000, ) про скасування постанови начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 від 20.12.2018 р. ВП№ 53388746 про стягнення виконавчого збору та постанови Головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3 від 20.12.2018 р. ВП№ 57955312 про відкриття виконавчого провадження - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через ОСОБА_1 окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 березня 2019 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.