Справа № 580/25/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/25/19 Головуючий у І інстанції - Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не нарахування та не виплаті позивачу пенсії з 01.01.2016 у розмірі 85% грошового забезпечення, як передбачено Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей», Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щомісячно з 01.01.2016 року здійснювати нарахування та виплату пенсії позивачу в розмірі 85% відповідних сум грошового забезпечення;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області нарахувати та виплатити негайно одноразово з 01.01.2016 року Позивачу різницю недоотриманої пенсії (виходячи з розміру 85% відповідних сум грошового забезпечення) з компенсацією втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати пенсії з 01.01.2016 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, яка визначається відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та постанови КМУ від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати».

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року зупинено провадження в адміністративній справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі № 240/5401/18 (провадження № Пз/9901/58/18).

В апеляційній ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити до суду першої інстанції справу для продовження розгляду.

Так, Позивач зазначає, що висновки суду першої інстанції про тотожність цієї справи та справи № 240/5401/18 (провадження № Пз/9901/58/18) є помилковими, оскільки спір є різним за своєю правовою суттю, виник з різних підстав, позовні вимоги також є різними за своїм змістом, що виключає типовість цих справ.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зупиняючи провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем є один і той самий суб'єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, позивачами заявлено аналогічні вимоги, тому наявні підстави для зупинення провадження у цій справі на підставі п. 9 ч. 2 ст. 236 КАС України до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі № 240/5401/18 (провадження № Пз/9901/58/18).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 236 КАС суд має право зупинити провадження у справі в разі розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі.

Пунктом 21 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що типовими адміністративними справами є адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб'єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Відповідно до пункту 22 частини 1 статті 4 КАС України зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

10 січня 2019 на офіційному веб-порталі судової влади України оприлюднено ухвалу Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій адміністративній справі № 240/5401/18 (провадження № Пз/9901/58/18) за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

Верховний Суд рішенням від 04 лютого 2019 року, ухваленим за результатами розгляду зразкової справи № 240/5401/18 (провадження № Пз/9901/58/18) адміністративний позов задовольнив.

Предметом спору у зразковій справі були протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії з 83% до 70% сум грошового забезпечення, починаючи з 1 січня 2018 року та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії у основному розмірі 83% сум грошового забезпечення, починаючи з 1 січня 2018 року відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ), постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням проведених виплат.

Ознаками вказаної типової справи, є:

- позивачами у них є особи, яким призначено пенсію за вислугу років, відповідно до Закону № 2262-ХІІ;

- відповідачем у них є один і той самий суб'єкт владних повноважень (територіальний орган Пенсійного фонду України), на пенсійному обліку якого перебувають позивачі;

- спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв'язку зі зменшенням територіальним органом Пенсійного фонду України основного розміру пенсії до 70 відсотків відповідно до частини другої СТ.13 Закону № 2262- ХІІ в редакції чинній на момент здійснення перерахунку);

- позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати протиправними дії та зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії, виходячи з розміру грошового забезпечення у відсотках, які були визначені на момент призначення пенсії).

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення у справі, посилаючись на пункт 9 частини 2 статті 236 КАС України зазначив, що рішення Верховного Суду у зразковій справі № 240/5401/18 (провадження № Пз/9901/58/18) сприятиме повному та об'єктивному розгляду цієї справи.

Разом з тим, суд першої інстанції не з'ясував ознак типовості справ - зразкової № 240/5401/18 (провадження № Пз/9901/58/18) в якій рішенням Верховного Суду від 04 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено та даної адміністративної справи, незважаючи на те, що їх з'ясування є передумовою для зупинення провадження з підстав встановлених пунктом 9 частини 2 статті 236 КАС України.

Так, ОСОБА_2 свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що, він являється пенсіонером органів внутрішніх справ (міліції) по інвалідності II групи, яка настала внаслідок травми, пов'язаної з виконанням службових обов'язків. Пенсія йому призначена на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-ХІІ), та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області. Відповідно до наказу № 42 о/с від 01.03.2014 року ОСОБА_2 був звільнений з ОВС України на пенсію згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх прав України» в запас Збройних сил України за ст. 64 п. «Б» (через хворобу) при вислузі у календарному обчисленні - 20 років 02 місяці 06 днів, в званні майора міліції. З 2014 року перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ у розмірі - 80% грошового забезпечення. У зв'язку з тим, що пенсія йому призначена в розмірі 80% від грошового забезпечені, 01 січня 2016 року у нього виникло право на включення до розрахунку пенсії по інвалідності 5%, так як він був звільнений через хворобу.

Тобто, судом першої інстанції не взято до уваги, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності, а не пенсію за вислугу років.

Крім того, пенсія Позивачу обчислюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, оскільки предметом спору у зразковій справі № 240/5401/18 (Пз/9901/58/18) є визнання протиправними дії Головного УПФ щодо зменшення основного розміру призначеної пенсії з 83% до 70% сум грошового забезпечення починаючи з 1 січня 2018 року та зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії в основному розмірі 83% сум грошового забезпечення починаючи з 1 січня 2018 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 з урахуванням проведених виплат.

Так, статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 248 КАС України ухвала, що викладається окремим документом, складається, зокрема, з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам зазначеним вище, оскільки постановлена з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та без зазначення мотивів, з яких суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі № 240/5401/18 (провадження № Пз/9901/58/18).

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно із частиною 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Розглянувши доводи ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 236, 241, 242, 243, 248, 308, 312, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 21 січня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В.Земляна

І.О. Лічевецький