Справа № 161/2736/19
Суддя: Черняк В. В.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/2736/19
Провадження № 2-а/161/115/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Новаковської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 2 роти Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції України Головатого Вадима Андрійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд із позовом до відповідача про скасування постанови серії НК № 767323 від 03.02.2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.2 КУпАП та накладення адміністративного стягнення а розмірі 425 грн.

В обґрунтування підстав позову позивач посилається на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, а також відсутність у відповідача доказів, що підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Крім того, відповідачем було порушено процедуру розгляду справи, не надано йому можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП в повному обсязі.

Позивач в письмовій заяві просить розгляд справи провести без його участі.

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, причин нез'явлення не повідомив.

Дослідивши наявні докази у справі, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.02.2019 року о 13:34 год. поліцейським 2 роти УПП в Рівненській області ДПП України Головатим В. А. в м.Луцьку на бульварі Дружби Народів, 17 корп. А/104, винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НОМЕР_2 відповідно до якої водій транспортного засобу Renault Laguna н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, порушив вимогу дорожньої розмітки 1.1 вузька суцільна лінія, а саме, перетнув під час обгону, чим порушив розділ 34 ПДР, а також порушив правила користування попереджувальними сигналами, а саме, не увімкнув аварійну світлову сигналізацію у разі зупинки на вимогу поліцейського, чим порушив пункт 9.9 «б» ПДР України. Зазначеними діями скоїв адміністративні правопорушення, перебачені: ч.1 ст.122 КУпАП «…порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг…», яке тягне накладення штрафу в розмірі 255 грн. та ч.2 ст.122 КУпАП «Порушення правил…користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напряму…», яке тягне накладення штрафу в розміні 425 грн. На підставі ч.2 ст.36 КУпАП стягнення накладено в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення - за не ввімкнення аварійної світлової сигналізації на підставі ч.2 ст.122 КУпАП - 425 грн.

За приписами частини першої статті 122 КУпАП …порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг… тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено, що…порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку…, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено випадки, коли поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі: якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Поліцейський зобов'язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ч.1, 4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування ( ч. 1 ст. 72 КАС України).

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, а отже обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Згідно ч. 5 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Водночас, з доводів позивача та долученого відеозапису вбачається, що він правомірно здійснив перетин суцільної вузької лінії дороги, оскільки на даному відрізку дороги значна кількість ям та вибоїн, а також попереду рухався транспортний засіб зі швидкістю менше 30 км/год.

Щодо порушень позивачем п.9.9 «б» ПДР слід зазначити наступне.

Пункт 9.9 «б» ПДР, яким передбачено, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського, відноситься до розділу, який визначає порядок використання попереджувальних сигналів. Увімкнення аварійної світлової сигналізації у разі зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського не пов'язане з початком руху чи зміною його напряму, а тому відповідальність за порушення п.9.9 «б» ПДР передбачена ст..125 КУпАП та не містить складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

Щодо порушення процедури накладення стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Таким чином, винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення можливе лише після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, за приписами ч. 2 ст. 33 Кодексу України про адміністративні правопорушення при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Частиною першою ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед яких: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Разом з тим, оскаржувана постанова не підтверджує проведення розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у відповідності до вимог норм діючого законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об'єктивний та справедливий розгляд справи.

Виходячи з зазначеного, суд приходить до висновку, що інспектором патрульної поліції при виявлені правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст.258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов'язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення. Зокрема, такими доказами могли бути пояснення свідків, рапорти працівників поліції, фото-, відео- фіксація місця події.

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення, є предметом спору між сторонами та не може розглядатися, як доказ, за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

В силу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, усі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. При цьому принцип презумпції невинуватості застосовується і до адміністративних правопорушень, що визнав ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" (остаточне рішення від 15 травня 2008 року).

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний суд має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, однак з тим, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 77, 79, 241-246, 286, 293 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову серії НК № 767323 від 03.02.2019 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 за ст.122 ч.ч.1,2 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 425 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Черняк В.В.