Справа № 560/3489/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3489/18

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

06 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 та Міністерства внутрішніх справ України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року (повний текст якого складено 06 грудня 2018 року у м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії управління МВС України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії управління МВС України в Хмельницькій області, в якому просив: зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області повторно направити до МВС України висновок від 30.07.2018 про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.02.2018 року по справі №822/159/18, постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.07.2018 по справі №822/159/18 ОСОБА_3, одноразової грошової допомоги відповідно до пп.2, п. 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, у зв'язку із встановленням інвалідності II групи, для прийняття рішення Міністерством внутрішніх справ України згідно п. 9 Порядку №850; визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у прийнятті рішення про призначення ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, яка передбачена Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, у зв'язку із встановленням інвалідності; зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти та розглянути матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 та прийняти відповідне рішення передбачене Порядком №850;- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 33000 грн; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України та Управління міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області направити звіт про виконання судового рішення та встановити строк для направлення звіту.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що за результатами розгляду його заяви про виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, Міністерство внутрішніх справ України повернуло матеріали без прийняття рішення з огляду на те, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років, та за умовами п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, не дає йому права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення, викладене у листі Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.2018 №15/2-3134, яким відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 у зв'язку з встановленням з 25.10.2017 інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України призначити і виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленням інвалідності ІІ групи з 25.10.2017 внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 з урахуванням раніше виплаченої суми. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 та Міністерство внутрішніх справ України подали апеляційну скаргу, у яких посилалися на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин, що на їх переконання, призвело до невірного вирішення справи. Так, позивач вказує в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що між первинним встановленням інвалідності ІІІ групи та встановленням ІІ групи інвалідності пройшло більше 2 років, а відтак виплата одноразової грошової допомоги повинна бути проведена без урахування раніше виплачених сум. Водночас, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що Міністерством внутрішніх справ України належним чином розглянуто документи позивача і правомірно відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, посилаючись на пункт 4 Порядку № 850, оскільки з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років.

28 січня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії управління МВС України в Хмельницькій області, в якому представник останнього вказав на безпідставність доводів апеляційної скарги позивача та просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення.

31 січня 2019 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Міністерства внутрішніх справ України, в якому представник останнього заперечив проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 та просив залишити його апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, а у задоволенні вимог апеляційної скарги Міністерства внутрішніх справ України просив відмовити.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, повноважних представників в судове засідання не направили.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційних скарг у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати в частині, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, відповідно до копії свідоцтва про хворобу №153 від 05 червня 2015 року, виданого Військово-лікарською комісією УМВС, захворювання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

11.09.2015 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, пов'язану з проходженням служби в ОВС, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серія АВ №0570027 і відповідачем виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 206700 грн.

25.10.2017 позивачу встановлена ІІ група інвалідності у зв'язку з захворюванням, пов'язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серія АВ № 1004217.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.02.2018 по справі №822/159/18, залишеним в силі постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду 03.07.2018, за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області про визнання відмови протиправною, визнання неправомірним та скасування висновку, зобов'язання вчинити дії позов задоволено частково. Вирішено визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України, щодо неприйняття у встановлений законодавством строк рішення про затвердження висновку щодо виплати грошової допомоги по заяві ОСОБА_3, яке передбачене Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 у зв'язку із встановленням інвалідності.

Визнати протиправним та скасувати висновок Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3 від 17 листопада 2017 року.

Зобов'язати управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області в особі ліквідаційної комісії Управління МВС України в Хмельницькій області, скласти та направити до МВС України у строк передбачений порядком, висновок щодо виплати ОСОБА_3, одноразової грошової допомоги відповідно до пп.2, п.3 Порядку №850, у зв'язку із встановленням йому інвалідності ІІ групи, для прийняття рішення Міністерством внутрішніх справ України згідно п. 9 Порядку №850.

30.07.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Листами Міністерство внутрішніх справ України від 21 серпня 2018 року №15/2-3134 та управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 28.08.2018 №910/121/29/05 позивача повідомлено, що матеріали, які ним подано повернуті без прийняття рішення з огляду на те, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років та за умовами п. 4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, що не дає права ОСОБА_3 на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що п. 4 Порядку № 850 регулює лише порядок визначення розміру допомоги, проте не встановлює підстави для її призначення та виплати, а відтак не може слугувати підставою для позбавлення позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про міліцію" та Порядку № 850. При цьому, суд першої інстанції прийшов до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправними дій МВС України щодо повернення документів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності та зобов'язання МВС України призначити і виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу, у зв'язку з установленням інвалідності ІІ групи з 25.10.2017 внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку №850 із урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомогу у зв'язку з установленням інвалідності ІІІ групи.

Колегія суддів не погоджується з позицією суду першої інстанції в частині обрання способу захисту прав позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (Закон № 565-ХІІ) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку з встановленням групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ визначає Порядок № 850.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п. 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги відповідача стосовно помилковості висновку суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної відмови, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з п. 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Положеннями п. 8 Порядку № 850 визначено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Згідно з п. 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

З матеріалів справи слідує, що отримавши відповідну заяву позивача та додані до неї документи, а також на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.02.2018 по справі №822/159/18, ліквідаційна комісія УМВС України в Хмельницькій області, направила висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги та документи, перелік яких визначений Порядком № 850, до МВС України для прийняття рішення.

Проте, в порушення вимог п. 9 Порядку № 850, МВС України не прийняло за результатом розгляду документів рішення про виплату або відмову у виплаті ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги, а лише листом від 21 серпня 2018 року №15/2-3134 повернуло ліквідаційній комісії УМВС України в Хмельницькій області матеріали без прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача стосовно належного розгляду поданих позивачем документів, оскільки направлення листа від 21 серпня 2018 року №15/2-3134 не є прийняттям відповідного рішення, як це передбачено нормами Порядку № 850.

Водночас, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку щодо необхідності зобов'язання МВС України призначити і виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності, оскільки відповідач в даному випадку не здійснив розгляд поданих позивачем документів у відповідності до вимог п. 9 Порядку № 850, а відтак порушене право позивача підлягає відновленню саме шляхом зобов'язання МВС України повторно розглянути подані позивачем документи з урахуванням норм Закону України "Про міліцію" та Порядку №850.

Стосовно ж доводів МВС України про те, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги через сплив часу більше двох років від первинного огляду МСЕК з вказівкою на пункт 4 Порядку № 850, колегія суддів враховує наступне.

Законом України "Про міліцію" не встановлено обмежень щодо виплати одноразової грошової допомоги, які передбачені пунктом 4 Порядку № 850. Вказана норма Порядку № 850 не позбавляє позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, а лише встановлює обмеження у розмірі проведення виплати нарахованої суми грошової допомоги в залежності від часу повторного встановлення інвалідності із втратою працездатності після первинного встановлення втрати працездатності. Так само цей пункт Порядку не містить жодних застережень щодо неможливості проведення виплати грошової допомоги у разі встановлення особі після спливу двохрічного терміну іншої групи інвалідності чи більшого відсотку втрати працездатності.

Відтак, суд першої інстанції правильно встановив, що вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні грошової допомоги, визначено у п. 14 Порядку № 850, і підстави, з якої виходив відповідач, вказана норма не містить.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 13 лютого 2018 року у справі № 808/1866/16, від 19 вересня 2018 року у справі № 530/1280/17, від 20 лютого 2019 року у справі №822/1883/18.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності ґрунтуються на помилковому трактуванні норм матеріального права.

При цьому, колегія суддів зауважує, що оскільки п. 4 Порядку № 850 вказує лише на особливості обчислення розміру суми грошової допомоги при проведенні повторного огляду та встановлення вищої групи інвалідності, що обмежено часовим інтервалом у 2 роки після первинного встановлення інвалідності, то вказана норма не поширюється на позивача, враховуючи, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2 років і вказану обставину прямо визнають сторони по справі.

Тобто, в даному випадку ОСОБА_3 має право на обчислення розміру виплати одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності без урахування раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги і, на переконання суду апеляційної інстанції, доводи апеляційної скарги позивача щодо помилковості висновку суду першої інстанції в цій частині підтверджуються належними у справі доказами.

Водночас, в іншій частині позову щодо стягнення з МВС України моральної шкоди в сумі 33000,00 грн., суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відмову, з огляду на наступне.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, позивачем не обґрунтовано наявності причинного зв'язку між моральною шкодою та протиправними діями відповідача, які, на його думку, завдали йому такої шкоди. Тобто, позивач повинен був довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії відповідача призвели до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Натомість, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправною дією відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров'я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Положеннями ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до п.п. 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини у пункті 32 рішення по справі "Стреч проти Сполучного Королівства" (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов'язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що попри вірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, висновки суду першої інстанції стосовно способу захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача призначити і виплатити одноразову грошову допомогу з урахуванням раніше виплачених сум не відповідають встановленим обставинам по справі, що вказує на те, що доводи апеляційних скарг лише частково знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у відповідній частині з прийняттям нового судового рішення про зобов'язання МВС України повторно розглянути подані позивачем документи з урахуванням висновків, наведених у даному судовому рішенні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги ОСОБА_3 та Міністерства внутрішніх справ України задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року скасувати в частині зобов'язання Міністерства внутрішніх справ України призначити і виплатити ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу у зв'язку з установленням інвалідності ІІ групи з 25.10.2017 внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 з урахуванням раніше виплаченої суми.

В цій частині прийняти нову постанову, якою зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути матеріали (висновок) про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_3, у зв'язку із встановленням II групи інвалідності, та прийняти рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової допомоги ОСОБА_3 відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ та Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

В решті постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 березня 2019 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5