Справа № 348/4/18
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/4389/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сапіги В.П.,

суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.,

за участі: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2018 року, ухвалене під головуванням судді Грещука Р.П. в м. Надвірна о 14:41 год., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, винесеної державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_5 № 04.1-23/47 від 20.12.2017 за вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що проживає у с. Зелена присілок Зазелена в домоволодінні №380, яке належить йому на праві власності (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.08.2008 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.08.2008 додано). У склад його домоволодіння входить житловий будинок, стодола, шопа, стодола, хлів, навіс, вбиральня, хвіртка, хвіртка, огорожа. За його домоволодінням закріплено земельну ділянку в розмірі 016га, що підтверджується довідкою Зеленської сільської ради №710 від 01.06.2009 та на яку згідно рішення Зеленської сільської ради №3-25/2009 від 17.11.2009 йому сільською радою надано дозвіл на виготовлення технічної документації. Вказаною ділянкою постійно користується з 1986 року і за межі ніколи не виступав, а тому стверджує, що не міг захопити земельну ділянку ОСОБА_6, яка знаходиться на далекій відстані (на ділянці Борсучна) від його господарства і про власність на земельну ділянку якого він дізнався лише від державного інспектора у сфері державного контролю за використанням і охороною земель ОСОБА_5, яка його зауважень до уваги не взяла і склала протокол про адміністративне правопорушення №041-22/37 від 08.12.2017. Також зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення було вказано, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14 год. 00 хв. 23 січня 2018 року, хоч фактично була розглянута 20.12.2017 без моєї участі, жодного разу він не отримував з ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення 20.12.2017, а тому вважає це суттєвим порушенням процесуальних норм права, оскільки такий розгляд справи позбавив його можливості реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема, дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків, користуватися правом на правову допомогу.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні позовних вимог, оскільки суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог. Натомість суд першої інстанції визнав, що відповідачем були дотримані вимоги законодавства при притягненні позивача до адміністративної відповідальності.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу. Вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу та ухвалюючи оскаржуване рішення, значно відступив від принципів повноти та об'єктивності розгляду адміністративної справи і прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, що не відповідає вимогам ст. 242 КАС України. З тих підстав залишатись в силі не може. Тому просить його скасувати, 2. постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_7 апеляційної скарги обґрунтовує тим, що земельну ділянку площею 0,7536 га, яка знаходиться за адресою с. Зелена присілок Зазелена, самовільно не займав, оскільки дерев'яна будівля входить до складу його домоволодіння, на яке у нього є відповідні правовстановлюючі документи. З моменту, коли він проживаю у с. Зелена, постійно користувався виділеної йому земельною ділянкою і за її межі не виходив, споруд не будував. Проте, державний інспектор у сфері державного контролю за використанням і охороною земель ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_5 його зауважень до уваги не взяла і склала протокол про адміністративне правопорушення №041-22/37 від 08.12.2017. Також зазначає, що в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 14 год. 00 хв. 23 січня 2018 року, хоч фактично була розглянута 20.12.2017 без його участі, жодного разу він не отримував з ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області повідомлення про розгляд 20.12.2017 справи про адміністративне правопорушення. Оскільки його не було повідомлено про час і місце розгляду справи, вважає це дуже суттєвим порушенням процесуальних норм права, оскільки такий розгляд справи позбавив його можливості реалізувати його права, передбачені ст.268 КУпАП, зокрема, дати пояснення, заявити клопотання про допит свідків, скористатися правом на правову допомогу. Звертає увагу, що земельна ділянка ОСОБА_6 і попереднього власника не має і не мала межових знаків. Тобто, фактично земельна ділянка площею 0,7536 га. (кадастровий номер :03:001:0007), що знаходиться в присілку Зазелена с. Зелена Надвірнянського району Івано-Франківської області не визначена в натурі, і на сьогоднішній день встановити де саме знаходиться земельна ділянка неможливо. Вважаю, що належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що він самовільно захопив земельну ділянку ОСОБА_6, відповідачем не надано, а за відсутності таких доказів постанова по справі про адміністративне правопорушення, складена державним інспектором у сфері державного контролю за використанням і охороною земель ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_5 є незаконна та підлягає скасуванню.

Відповідача не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши апеляційні скарги в межах їх доводів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_5 (далі Державним інспектором Лазаренко Г.М.) при перевірці дотримання вимог земельного законодавства виявлено порушення вимог земельного законодавства складено протокол про адміністративне правопорушення від 08.12.2017 №04.1-22/37, в якому зафіксовано самовільне зайняття ОСОБА_4 земельної ділянки сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства площею 0,7536 га (кадастровий номер :03:001:0007), яка надана у приватну власність ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства в присілку Зазелена с.Зелена Надвірнянського району, шляхом випасання худоби та побудови деревяної будівлі, що є порушенням статей 125, 126, п. «б» ст.211 ЗК України.

20 грудня 2017 року Державним інспектором Лазаренко Г.М. на підставі протоколу від 08.12.2017 №04.1-22/37 прийнято постанову № 04.1-23/47 про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Суть правопорушення зазначена в тому, що ОСОБА_4 самовільно зайнято земельну ділянку площею 0,7536 га, кадастровий номер :03:001:0007, яка надана ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства в присілку Зазелена с.Зелена Надвірнянського району, шляхом випасання худоби та побудовано деревяну будівлю. Категорія земель - землі сільськогосподарського призначення. В постанові також зазначено, що порушенням заподіяно матеріальної шкоди в розмірі 719 грн 72 коп.

Не погодившись з винесеною постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач звернувся в суд з позовом про її скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві позивач без будь-яких правовстановлюючих документів не спростовував факту протиправного використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення. Суд не взяв до уваги твердження позивача посилання позивача на процесуальні порушення, які проявились і тому, що оскільки його на слухання справи не викликали, тим самим не дали можливості скористатися правом на правовий захист і спростувати подані інспектором докази, вважаючи їх голослівними та такими, що свідчать про намагання позивача уникнути відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн за вчиненні адміністративного правопорушення.

Пунктом 1 ст. 9 КУпАП зазначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП застерігає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Стаття 53-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 187 ЗК України визначено, що контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Відповідно до ст.188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Повноваження центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі визначенні статтею 6 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Згідно статті 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, зокрема: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов'язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Згідно підпункту 25-1 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності.

Таким чином, державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель як посадова особа вправі вчиняти дії щодо здійснення перевірки дотримання вимог земельного законодавства та діяти виключно у відповідності, на підставі і в межах, визначених чинним законодавством України.

Позивач на підтвердження свої вимог пояснив, що проживає в с. Зелена присілок Зазелена, домоволодіння №380, яке належить йому на праві власності (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.08.2008 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 06.08.2008 приєднані до матеріалів справи).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно у склад домоволодіння позивача входить житловий будинок, стодола, шопа, стодола, хлів, навіс, вбиральня, хвіртка, хвіртка, огорожа.

Судом також встановлено, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,7536 га. (кадастровий номер :03:001:0007), що знаходиться в присілку Зазелена с. Зелена Надвірнянського району Івано-Франківської області та межує із земельною ділянкою, яка закріплена за домогосподарством позивача.

За домоволодінням ОСОБА_4 закріплено земельну ділянку в розмірі 016га, що підтверджено довідкою Зеленської сільської ради №710 від 01.06.2009, на яку згідно рішення Зеленської сільської ради №3-25/2009 від 17.11.2009 йому сільською радою надано дозвіл на виготовлення технічної документації. Вказаною земельною ділянкою позивач користуюся з 1986 року.

Земельна ділянка ОСОБА_6 не має і не мала межових знаків. Тобто фактично земельна ділянка площею 0,7536 га. (кадастровий номер :03:001:0007), що знаходиться в присілку Зазелена с. Зелена Надвірнянського району Івано-Франківської області не визначена в натурі, і на сьогоднішній день встановити де саме знаходиться земельна ділянка неможливо.

З акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом - земельної ділянки від 20.10.2017 року № 04.1-18/134 видно, що захоплення ОСОБА_4 земельної ділянки підтверджується виконаними топографо-геодезичними роботами, до проведення яких залучено осіб, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які відповідають за якість робіт із землеустрою, тобто TOB «Науково-виробниче підприємство ГІС». За результатами виконаних робіт даною установою було складено кадастровий план земельної ділянки в масштабі 1:2000 по фактичному використанні, де відображено, що житловий будинок (орієнтовною площею 0,0024га) розташований на земельній ділянці ОСОБА_6

Проте, долучений до акту перевірки кадастровий план земельної ділянки не відповідає вимогам ст.34 Закону України «Про Державний земельний кадастр», оскільки за приписами частини першої цієї статті на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Таблиці із зазначенням координат усіх поворотних точок меж земельної ділянки, переліку земельних угідь, їх площ, відомостей про цільове призначення земельної ділянки та розробника документації із землеустрою на земельну ділянку є невід'ємною частиною кадастрового плану земельної ділянки.

Недотримання вимог та порядку складання кадастрового плану земельної ділянки свідчить про неналежність даного доказу.

Щодо посилань в акті перевірки на проведення обмірів земельної ділянки, то з цього приводу необхідно вказати на таке.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно- кадастрової документації, яка згідно зі ст. 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Отже, відповідач, а також суд повинні були дослідити, чи встановлені відповідні межові знаки або тверда межа земельної ділянки ОСОБА_6 відповідно до даних земельного кадастру та чи наявне порушення власника землі з урахуванням даних земельно-кадастрової документації.

Колегія суддів зазначає, що належною організацією, яка могла б визначити наявність чи відсутність факту захоплення земельної ділянки є землевпорядна організація, яка провинна провести сукупність дій, серед яких обмір земельної ділянки із врахуванням технічної документації на приватизацію спірної землі та файлу обміну земельно-кадастровими планами у форматі XML із результатами робіт із землеустрою земельної ділянки, який містить відомості із координатами розташування меж земельної ділянки.

Пунктом п.4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376, передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Враховуючи, що земельна ділянка ОСОБА_6 не виділена межовими знаками в натурі, для перевірки наявності чи відсутності порушення вимог земельного законодавства, на яке посилається відповідач, йому необхідно було у відповідності та з дотриманням вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками відновити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Матеріали справи не місять доказів проведення робіт з відновлення межових знаків земельної ділянки ОСОБА_6, за відсутності яких не можливо достовірно встановити факт порушення позивачем вимог земельного законодавства щодо самовільного зайняття земельної ділянки.

В даному випадку діє принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, проаналізувавши обставини справи та суть правопорушення, дійшов помилкового висновку про правомірне притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не звернувши уваги на наведене.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується представленими суду доказами, і при таких обставинах у позивача відсутні діяння, які характеризують (визначають) його як правопорушення та є підставою залучення його до відповідальності, передбаченої санкцією статті 53-1 КУпАП, відтак позовні вимоги про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 04.1-23/47 від 20.12.2017 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів також звертає увагу на порушення відповідачем статті 268 КУпАП, оскільки розгляд справи про адміністративне правопорушення розглянуто у відсутності позивача. Вказане підтверджується тим, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено о 14 год. 00 хв. 23 січня 2018 року, проте фактично справа була розглянута 20 грудня 2017 року без участі позивача. Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення позивача про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, відповідач при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, допустив порушення прав позивача, зокрема, давати пояснення, заявляти клопотання про допит свідків, скористатися правом на правову допомогу.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції ґрунтується на неповно і не всебічно зясованих обставинах, а отже прийняте з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому з урахуванням статей 315, 317 КАС України підлягає скасуванню з прийняттям постанови.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Щодо судового збору, то такий, в силу приписів ст.139 КАС України, не належить стягувати з сторін спору.

Керуючись статтями 243, 268, 271, 272, 286, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2018 року у справі № 348/4/18 скасувати та прийняти постанову про задоволення позовних вимог.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, винесену державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області ОСОБА_5 № 04.1-23/47 від 20.12.2017 про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.53-1 КУпАП та закрити провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_7
ОСОБА_9
Повне судове рішення складено 11.03.2019.