Справа № 804/8855/17
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2018-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року Справа № 804/8855/17
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кадникової Г.В.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2, відповідача-2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить про:
1) визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;
При цьому протиправність бездіяльності відповідача-1 ОСОБА_1 вбачає у тому, що Уповноважена особа Фонду ОСОБА_2 не вніс інформацію про нього до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, на тій підставі, що договір №980-027-000186411 від 03.02.2015р., укладений між ним та банком, не відповідає вимогам Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» від 15.11.2016р.
Тому за поясненнями позивача, твердження відповідача-2 про нікчемність договору банківського вкладу є необґрунтованими, а грошові кошти, внесені позивачем на відкритий йому рахунок, є його вкладом у розумінні п.3 та п.4 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Ухвалою суду від 24.04.2018р. було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позову).
У встановлений судом строк відповідачі, заперечуючи проти позову, надали свої відзиви на позов, які долучені до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач-1 посилається на те, що кошти позивача були залучені небанківською фінансовою установою як позика з подальшим її поверненням на рахунок позикодавця, а не як вклад за договором банківського вкладу (депозиту). Також за поясненнями відповідача-1, у ПАТ «Банк Михайлівський» була розповсюджена схема, за якою у приміщенні банку фізичним особам пропонувалось укладати не договори банківського вкладу з банком, а договори позики з небанківськими фінансовими установами через повіреного, яким виступав банк. При цьому з метою введення в оману споживачів (здебільшого фізичних осіб, старших за 55 років) щодо дійсного предмета договору банк відкривав кожному клієнту банківський рахунок, з якого в подальшому кошти перераховувались на рахунки небанківських фінансових установ. Проте на ці кошти не поширюються гарантії щодо їх відшкодування.
ОСОБА_3 до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» були внесені зміни (в редакції від 15.11.2016р.), в результаті чого до вкладу прирівнювались кошти фізичних осіб за чітко визначеними ознаками, які при цьому не є вкладом. ОСОБА_3 передумовою включення фізичної особи, яка прирівняна до вкладника, а кошти якої прирівняні до вкладу, до Загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку є наявність укладеного договору з небанківською фінансовою установою через банк, що виступив повіреним за відповідним договором. Тобто за поясненнями відповідача-1, між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» був укладений договір позики, за умовами якого кошти позивача були передані у власність ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр». А тому, на його думку, цей договір був укладений позивачем безпосередньо з ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий Центр» без участі банку як повіреного, а кошти, що вносились за ним не є вкладом, та норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», навіть з урахуванням внесених до нього змін, на позивача не поширюються.
З огляду на викладене, відповідач-1 вважає, що ним не була допущена бездіяльність, а навпаки здійснювались всі передбачені законом дії в порядку та строки, визначені законом. Адже перевірка правочинів з метою виявлення серед них нікчемних правочинів є діяльністю Уповноваженої особи Фонду на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Тим більше, що в ході проведеної перевірки ним були виявлені правочини, у тому числі за участю позивача, які є нікчемними з підстав, визначених ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні цього адміністративного позову.
Відповідач-2, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, зазначив, що ним не вчинялись та не допускались жодні протиправні дії чи бездіяльність стосовно позивача. При складанні Загального реєстру вкладників ними використовувалась виключно інформація, що наявна в переданому Уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників. Тим більше, що законодавство не покладає на Фонд обовязок враховувати під час складання Загального реєстру інші документи, окрім Переліку вкладників. Також за поясненнями Фонду, у пп.3, 4 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавець визначив, що саме залучені банком кошти прирівнюються до вкладу. Проте кошти позивача були залучені фінансовою компанією як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця. Тому він не може бути прирівняний до вкладника проблемного банку. Крім того, передумовою включення фізичної особи, яка прирівняна до вкладника, і кошти якої прирівняні до вкладу, до Загального реєстру вкладників неплатоспроможного банку, є наявність укладеного договору з небанківською фінансовою установою через банк, що виступив повіреним за відповідним договором.
За твердженнями відповідача-2, Уповноважена особа Фонду може виявити ознаки вчинення нікчемних правочинів, а це може мати наслідком не включення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів. З урахуванням цього, Фонд, посилаючись на положення ст.ст.2, 5, 6 КАС України, зазначив, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача. Якщо ж позивач не довів факту порушення його прав, то навіть, якщо дії субєкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Також за поясненнями відповідача-2, відповідно до приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у Фонду гарантування ще не виникло жодного обовязку перед позивачем, і тому права позивача не могли бути ним порушені.
При цьому відповідач-2 вважає, що адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобовязання субєкта владних повноважень прийняти будь-яке рішення. А для цього обовязковою умовою є визнання неправомірними дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, але Фонд не вчиняв та не допускав жодних протиправних дій чи бездіяльності щодо позивача. Тому відповідач-2 просить суд відмовити у задоволенні цього адміністративного позову.
Ураховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.257, ст.261, ст.262 КАС України, суд розглянув цю адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що 03.02.2015р. між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» був укладений договір банківського рахунку №980-027-000046091, за умовами якого ОСОБА_1 передав ПАТ «Банк Михайлівський» у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, що передбачені договором, а ПАТ «Банк Михайлівський» зобовязувався повернути ці кошти ОСОБА_1 та виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених договором.
ОСОБА_3 за умовами договору, ОСОБА_1 підтверджував, що повідомлений та згоден з тим, що договір укладений між ним та ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» через повіреного ПАТ «Банк Михайлівський», який вчиняв дії від імені, в інтересах та за рахунок ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» (довірителя) на підставі довіреності №1 від 11.11.2014р., виданої згідно з договором доручення №1 від 11.11.2014р., укладеного між цими особами.
За поясненнями позивача, при пролонгації договору №980-027-000046091 від 03.02.2015р. за пропозицією головного фахівця Дніпропетровського відділення №1 ПАТ «Банк Михайлівський» зазначені кошти з банку були передані до ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр». При цьому фахівець банку не поінформував позивача під підпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Відтак, як було встановлено судом, 05.02.2016р. між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр», в особі провідного фахівця із залучення клієнтів, який діяв на підставі довіреності №2-17 від 17.12.2015р., був укладений договір №980-027-000186411, тип договору: «Капітал+» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно).
ОСОБА_3 відповідач-1 надав суду копії договорів про відступлення права вимоги від 18.05.2016р. та від 19.05.2016р., які були укладені між ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» та ПАТ «Банк Михайлівський».
Відтак, за умовами договору відступлення права вимоги від 18.05.2016р. №1805 ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» (первісний кредитор) зобовязувався відступити ПАТ «Банк Михайлівський» (новий кредитор) права вимоги, що належать первісному кредитору за кредитними договорами з усіма додатковими угодами до них, укладеними з фізичними особами (позичальники) права вимоги, за якими належать первісному кредитору. При цьому перелік кредитних договорів зазначений у Реєстрі, який доданий до вказаного договору.
Також за умовами договору відступлення права вимоги від 19.05.2016р. №1, ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» (первісний кредитор) зобовязувався відступити ПАТ «Банк Михайлівський» (новий кредитор) права вимоги, належні ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» за договорами купівлі-продажу цінних паперів з усіма доданими до них угодами, які укладені між ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» та юридичними особами (боржниками). При цьому перелік основних договорів зазначений в Реєстрі, який доданий до вказаного договору.
Слід зазначити, що відповідач-1 посилається на вказані вище договори відступлення права вимоги як на такі, що є нікчемними, та це було виявлено під час проведення перевірки нікчемності правочинів, в тому числі правочинів, вчинених позивачем.
За поясненнями відповідача-1, 19.05.2016р. банк здійснив кредитні операції на загальну суму 1431957,25грн. шляхом укладення договорів відступлення права вимоги №1805 від 18.05.2016р. та №1 від 19.05.2016р. з подальшим відображенням на балансі розрахунків за ними. Натомість станом на 19.05.2016р. НБУ були встановлені обмеження на здійснення банком кредитних операцій на суму 128291771,21грн. Тобто банк перевищив цей ліміт при укладенні договорів відступлення права вимоги, що стало підставою для визнання цих договорів нікчемними у відповідності до положень ст.216 Цивільного кодексу України та пунктів 7 9 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
ОСОБА_3 з цього приводу суд зазначає, що у переліку договорів, за якими відбулось відступлення права вимоги, на що посилається відповідач-1, відсутній договір, укладений з позивачем, а саме: договір №980-027-000186411 від 05.02.2016р. «Капітал+» (Новий) (з виплатою процентів щомісячно), а ОСОБА_1 не зазначений серед переліку боржників. Тому зазначені твердження відповідача-1 та договори відступлення права вимоги є неналежними доказами, бо вони безпосередньо не стосуються предмета спору, та суд не бере їх до уваги.
В обґрунтування таких тверджень ПАТ «Банк Михайлівський» у цій довідці зазначив, що на момент проведення транзакцій, відображених у довідці, ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» не мало у своєму розпорядженні достатньої кількості залишку власних коштів для проведення розрахунків, в тому числі за договором №980-027-000186411 від 05.02.2016р., який був укладений з позивачем. А набуття ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» у розпорядження коштів ПАТ «Банк Михайлівський» здійснено на підставі нікчемних договорів з порушенням вимог діючого законодавства України та всупереч прямої заборони НБУ на укладення таких договорів. З урахуванням цього, банк прийшов до висновку про те, що на рахунок позивача були безпідставно та з порушенням вимог діючого законодавства зараховані грошові кошти, що належать ПАТ «Банк Михайлівський», та право власності на які у позивача не виникало. Подальші дії ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» по розпорядженню цими коштами банк також вважає нікчемними.
За поясненнями сторін, рішенням Правління НБУ від 23.05.2016р. №14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду 23.05.2016р. прийнято рішення №812 про запровадження у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23.05.2016р. тимчасової адміністрації та призначення Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський». Крім того, відповідно до рішення Правління НБУ від 12.07.2016р. №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016р. №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». На підставі цього рішення з 13.07.2016р. строком на два роки до 12.07.2018р. включно була розпочата процедура ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначена Уповноважена особа Фонду, якій делеговані всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2.
Не погодившись із такою відповіддю банку, позивач повторно направив заяву від 10.11.2017р. про прирівняння до вкладу коштів, які були залучені по депозитному договору №980-027-000186411 від 05.02.2016р., як позика або вклад до небанківської фінансової установи через ПАТ «Банк Михайлівський».
Позивач не погодився з такою відповіддю представника банку та, вважаючи бездіяльністю не включення його до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та вбачаючи у такій бездіяльності ознаки протиправності, оскаржує її в судовому порядку.
Суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу правомірності чи протиправності бездіяльності відповідача-1 щодо не включення позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та встановлення обставин, які підтверджують заявлені вимоги та заперечення сторін цього спору або мають інше значення для розгляду справи, становить предмет доказування у цій справі (ч.2 ст.73 КАС України).
Відтак, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012р. №4452-VI.
За визначенням, наведеним у ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 19.11.2016р.), вклад це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.
Частиною 1 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавча дирекція Фонду має такі повноваження у сфері забезпечення відшкодування коштів за вкладами:
1) визначає порядок ведення реєстру учасників Фонду;
2) визначає порядок відшкодування Фондом коштів за вкладами відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду;
3) визначає порядок ведення банками бази даних про вкладників та ведення Фондом відповідної узагальненої бази даних;
3-1) призначає працівників, до повноважень яких належить проведення моніторингу стану дотримання банком вимог порядку формування та ведення баз даних про вкладників, проведення банком банківських операцій, у тому числі збір інформації та копій документів, необхідних для підготовки проекту плану врегулювання, забезпечення проведення оцінки активів банку в порядку, встановленому Фондом (у тому числі заборгованості за кредитами перед банком, наявності та вартості забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, заборгованості за цінними паперами, що є у власності банку, вимог банку до клієнта за списаною безнадійною заборгованістю та наявності і вартості забезпечення виконання зобов'язань за такою заборгованістю тощо);
4) приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами відповідно до цього Закону та затверджує реєстри відшкодувань вкладникам у порядку та у черговості, що встановлені нормативно-правовими актами Фонду;
5) затверджує порядок визначення банків-агентів та визначає на підставі цього порядку банків-агентів;
6) приймає рішення про оплату Фондом витрат, пов'язаних із процедурою виведення неплатоспроможного банку з ринку, у межах кошторису витрат Фонду, затвердженого адміністративною радою Фонду;
7) встановлює вимоги до змісту договорів банківського вкладу, договорів банківського рахунка з питань, що стосуються функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб;
8) встановлює додаткові вимоги до порядку розкриття банками інформації для вкладників про умови надання банківських послуг із залучення вкладів.
Гарантії за вкладом передбачені у ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Так, згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.
Частина 2 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.
Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.
Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).
Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).
Згідно з ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не відшкодовує кошти:
1) передані банку в довірче управління;
2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень;
3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред'явника;
4) розміщені на вклад у банку особою, яка є пов'язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" , - протягом року до дня прийняття такого рішення);
5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, оцінювач, у разі якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" , - один рік до дня прийняття такого рішення);
6) розміщені на вклад власником істотної участі банку;
7) за вкладами у банку, за якими вкладники на індивідуальній основі отримують від банку проценти за договорами, укладеними на умовах, що не є поточними ринковими умовами відповідно до статті 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність" , або мають інші фінансові привілеї від банку;
8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань;
9) за вкладами у філіях іноземних банків;
10) за вкладами у банківських металах;
11) розміщені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.
Аналіз викладених вище норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» показує, що після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку ОСОБА_3 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантує повернення кожному вкладнику банку суми відшкодування коштів за вкладом, у тому числі за договором банківського рахунку. При цьому сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000,00грн.
Крім того, суд враховує твердження сторін про те, що 15.11.2016р. були внесені зміни до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме прийнятий ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» 15.11.2016р. №1736-VIII.
Відтак, зазначеним вище Законом розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» був доповнений пунктом 15, в якому визначено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.
Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників.
Проаналізувавши вказані вище норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також встановлені вище обставини та письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про те, що позивач як власник банківського рахунку в ПАТ «Банк Михайлівський» прирівнюється до вкладника, а тому має право на відшкодування гарантованої суми вкладів фізичних осіб у визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку. Адже за умовами договору від 03.02.2015р. №980-027-000046091, який був укладений між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» та пойменований у тексті саме договором банківського рахунку, а не позики, визначалось, що укладається такий з ТОВ «Інвестиційно-Розрахунковий центр» (небанківська фінансова установа), а банк визначений як повірений. У свою чергу, договір від 05.02.2016р. №980-027-000186411 був укладений на строк до 05.08.2016р., але визначався і порядок дострокового повернення коштів на банківський рахунок позивача у ПАТ «Банк Михайлівський».
Тому твердження відповідча-1 щодо того, що договір від 05.02.2016р. №980-027-000186411 укладений без участі банку як повіреного, а кошти, що вносились за ним не є вкладом є безпідставними та не беруться судом до уваги.
Також слід наголосити на тому, що у ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», викладеній вище, передбачені підстави для відмови у відшкодуванні коштів за вкладом після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Тим більше, за правилами частин 1, 2, 3 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Уповноважена особа Фонду складає Перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).
Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.
Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.
Згідно з ч.5 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Частина 6 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» , - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.
Відповідно до пунктів 3 - 5 розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012р. №14 (далі Положення, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 11.11.2014р.), Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.
Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.
Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.
Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.
Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.
Інформація про вкладника в Переліку має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.
Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.
Файл csv формується за структурою інформаційного рядка файла «Перелік вкладників» (додаток 9) та за правилами формування csv файлів (додаток 10).
Відповідно до п.6 розділу ІІІ Положення, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно:
зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування;
зміни розміру належних їм сум;
зміни особи вкладника;
змін реквізитів вкладників;
змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.
Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.
Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).
Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.
Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.
Файл csv формується за структурою інформаційного рядка файла «Загальний Реєстр/Реєстр переказів» (додаток 12) та за правилами формування csv файлів (додаток 10).
Наведені норми законодавства показують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення Уповноваженою особою Фонду Переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача Уповноваженою особою Фонду сформованого Переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого Переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.
При цьому Уповноважена особа може надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.
З огляду на це, суд зазначає, що позивач як вкладник ПАТ «Банк Михайлівський» має право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду. Проте це право було порушене Фондом шляхом невчинення дій, які Фонд повинен був вчинити, тобто допущення ним бездіяльності, яка проявилась у не включенні ОСОБА_1 до повного Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.
ОСОБА_3 України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» містить положення щодо перевірки правочинів на предмет нікчемності.
Так, згідно з ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Частина 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.
9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.
Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.
Отже, викладеними вище нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені підстави для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку нікчемними.
Відтак, як було встановлено судом, відповідачем-1 була проведена перевірка правочинів, вчинених ПАТ «Банк Михайлівський», які відповідають критеріям нікчемності, в тому числі і договорів, укладених з позивачем. Як повідомив банк у своєму повідомленні про нікчемність правочину, правочини щодо повернення коштів за договором від 05.02.2016р. №980-027-000186411 на рахунок позивача, є нікчемним. Однак, окрім посилань на норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідач-1 у цьому повідомленні не наводить інших доказів нікчемності зазначених правочинів. Крім того, судом було встановлено, що ці правочини вчинені до початку дії обмежень у діяльності банку, повязаних з запровадженням тимчасової адміністрації. Також відповідачі не надали інших доказів, зокрема рішення суду, на підтвердження недійсності таких правочинів.
З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про те, що доводи відповідачів щодо правомірності не включення позивача до Переліку вкладників є безпідставними та не доведеними. А тому позовна вимога, викладена у пункті 1 позовних вимог за нумерацією, вказаною у цьому судовому рішенні, а саме: щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача-1 щодо не включення позивача до Переліку вкладників, що мають право на відшкодування коштів за вкладами, підлягає задоволенню повністю.
У відповідності до положень п.6 розділу ІІІ, пунктів 2, 3 розділу IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі Загальний Реєстр).
Протягом процедури ліквідації уповноважена особа може надавати Фонду додаткову інформацію про вкладників, зокрема щодо збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.
Отже, Положенням про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами визначене право Уповноваженої особи банку надавати Фонду протягом процедури ліквідації додаткову інформацію про вкладників для включення їх до Переліку вкладників та передання до Фонду для включення до Загального реєстру для здійснення виплати відшкодування за договором банківського вкладу (депозиту).
При цьому суд зазначає, що втручання у даному випадку у дискреційні повноваження Фонду, який є суб'єктом владних повноважень, є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного відповідачем права позивача на отримання виплати відшкодування за вкладом. Тим більше, що відповідач-1, допустивши протиправну бездіяльність у межах своїх дискреційних повноважень, порушив права позивача на виплату йому Фондом відшкодування за вкладом. Тому суд відхиляє та не бере до уваги твердження Фонду про відсутність у адміністративного суду повноважень щодо зобовязання субєкта владних повноважень на прийняття будь-якого рішення.
Крім того, суд враховує те, що у межах спірних правовідносин відповідачами не доведено факту існування законних підстав для не відшкодування Фондом коштів за вкладом, що передбачені у ч.4 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
У відповідності до положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст.90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обовязок субєкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
Приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що відповідачами не доведена правомірність та обґрунтованість підстав для не включення позивача до Переліку вкладників та Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Натомість доводи позивача, якими він обґрунтовує свої вимоги, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, та бездіяльність відповідача-1 щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є протиправною.
Крім того, така бездіяльність відповідача-1 не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України. А відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи вчинені вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії.
Таким чином, з огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне задовольнити цей адміністративний позов повністю.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі ч.1 ст.139 КАС України, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягненню з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати у загальній сумі 1280,00грн. Їх сплата підтверджується дублікатом квитанції №0.0.928966572.1 від 29.12.2017р. на суму 640,00грн. та квитанцією №0.0.950016612.1 від 26.01.2018р. на суму 640,00грн. відповідно.
Керуючись ст.ст.90, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2, відповідача-2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 щодо не включення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 включити ОСОБА_1 до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо гарантованої суми 50 487,74грн. та надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо позивача ОСОБА_1 для внесення даних до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб скласти та затвердити зміни, доповнення до Загального реєстру вкладників Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо внесення всієї суми гарантованої виплати у розмірі 50 487,74грн., що належать до виплати ОСОБА_1.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова