Справа № 595/840/17
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2019 року

м. Київ

справа №595/840/17

адміністративне провадження №К/9901/44065/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Бучик А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року (головуючий суддя Гуляк В.В., судді: Коваль Р.Й., Судова-Хомюк Н.М.) у справі №595/840/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання права, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області (надалі також - відповідач, Головне УПФ), в якому просив:

1) визнати за позивачем право на призначення та отримання пенсії за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в розмірі, який обчислений з грошового забезпечення до якого включені: грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та одноразова грошова допомога при звільненні;

2) визнати протиправною бездіяльність (дії) відповідача в частині відмови позивачу в перерахунку розміру призначеної пенсії з 29 травня 2016 року з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах зазначених у довідках Адміністрації державної спеціальної служби транспорту Міністерства Інфраструктури України від 8 травня 2017 року №38/61/189/2 та Державної спеціальної служби транспорту від 26 травня 2017 року за №267;

3) зобов'язати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію з 29 травня 2016 року в розмірі який обчислений в розмірі 90% грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірах зазначених у довідках Адміністрації державної спеціальної служби транспорту Міністерства Інфраструктури України від 8 травня 2017 року №38/61/189/2 та Державної спеціальної служби транспорту від 26 травня 2017 року за №267, здійснити виплату суми перерахунку, починаючи з 29 травня 2016 року;

4) зобов'язати відповідача подати протягом п'ятнадцяті днів, з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч.1 ст.267 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю не включення Головним УПФ при нарахуванні пенсії позивачу додаткових видів грошового забезпечення, таких як грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні, хоча позивач отримував їх за останні 24 місяця перед звільненням та з них утримувався єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Постановою Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 липня 2017 року позов задоволено у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову про відмову в позові.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України. Згідно витягу із наказу №234 від 24 грудня 2009 року, наказом Голови Адміністрації спеціальної служби транспорту від 18 грудня 2009 року №111 відповідно до ст.26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України за пунктом «б» частини сьомої (за станом здоров'я) (а.с. 15).

Головним управлінням ПФУ в Харківській області з 25 грудня 2009 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ), розмір якої обчислений з грошового забезпечення без урахування одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань.

Адміністрацією державної спеціальної служби транспорту надано позивачу ОСОБА_1 довідку щодо нарахування грошового забезпечення від 8 травня 2017 року № 38/61/189/2, в якій зазначено про отримання позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні, матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань (а.с. 13).

Державною спеціальною службою транспорту надано позивачу довідку щодо нарахування грошового забезпечення від 26 травня 2017 року №267, в якій зазначено про отримання позивачем під час проходження військової служби матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань (а.с. 14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що грошова допомога на оздоровлення, матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та одноразова грошова допомога при звільненні є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення, які відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2011-ХІІ відносяться до складу грошового забезпечення військовослужбовців, а тому мають бути враховані при обчисленні пенсії. Такий висновок обґрунтований, зокрема, посиланням на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 10 березня 2015 року (справа №21-70а15) щодо застосування у подібних цій справі правовідносинах положень статті 9 та частини третьої статті 43 Закону № 2262-ХІІ.

Апеляційний суд не погодився з такими висновками суду першої інстанції, мотивуючи це тим, що відповідачем не розглядалась заява і не приймалось рішення щодо відмови у здійсненні позивачу відповідного перерахунку пенсії. Судом апеляційної інстанції встановлено, що наявна у справі відповідь Головного УПФ №2054/03 від 29 травня 2017 року, з приводу питання щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1, була адресована адвокату Пасічнику А.З., на його адвокатський запит № 301 від 22 травня 2017 року. Судом апеляційної інстанції отримано копію звернення №301 від 22 травня 2017 року адвоката Пасічника А.З., із змісту якого видно, що таке звернення являється адвокатським запитом, зумовлене наданням правової допомоги ОСОБА_1 і оформлено відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Таким чином, суд апеляційної інстанції визнав безпідставними доводи позивача про те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо відмови в перерахунку розміру його пенсії, і що відповідача слід зобов'язати в судовому порядку здійснити перерахунок і виплату позивачу пенсії з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, в розмірах зазначених у довідках Адміністрації державної спеціальної служби транспорту Міністерства Інфраструктури України №38/61/189/2 від 8 травня 2017 року та Державної спеціальної служби транспорту №267 від 26 травня 2017 року. Тобто, вимога позивача щодо визнання за позивачем права на призначення та отримання пенсії носить перспективний характер, являється безпідставною, а тому не підлягає до задоволення.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 через свого представника подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що звертаючись до Головного УПФ щодо перерахунку пенсії позивача Пасічник А.З. діяв як представник ОСОБА_1, на підставі укладеної угоди. Законодавством не заборонено пенсіонеру подавати додаткові документи або звертатися до органу Пенсійного фонду через уповноваженого представника. А тому та обставина, що безпосередньо ОСОБА_1 особисто не подав заяви про перерахунок пенсії не може бути підставою для відмови в позові. Тим більш, відповідач розглянув подану уповноваженим представником позивача заяву і документи по суті та відмовив у здійсненні перерахунку пенсії з підстав невключення законодавством спірних виплат до складу грошового забезпечення.

У запереченнях на касаційну скаргу Головне УПФ, посилаючись на правильність висновків апеляційного суду, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивач особисто не звертався до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, відповідно Головним УПФ така заява не розглядалась і рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії не приймалось.

Як свідчать матеріали справи, адвокат Пасічника А.З. дійсно звернувся до Головного УПФ з заявою, в якій, у зв'язку з наданням правової допомоги ОСОБА_1 та відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» просить надати відомості про пенсійне забезпечення ОСОБА_1 та здійснити перерахунок його пенсійного забезпечення із врахуванням всіх видів грошового забезпечення, в тому числі вихідної допомоги в розмірі 156204грн. До заяви додано ордер, витяг з угоди, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та довідки про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1.

Головне УПФ на вказане звернення надало відповідь, що у постанові Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік додаткових видів оплати праці, серед яких відсутні ті складові, які заявник просить врахувати для обчислення пенсії. Тому на думку відповідача, підстави для проведення перерахунку пенсії відсутні.

Вказані обставини встановлені судами і підтверджені матеріалами справи. При цьому, спору між сторонами щодо порядку звернення до пенсійного органу не було. Апеляційна скарга була подана Головним УПФ, доводи якої ґрунтувалися виключно на відсутності підстав для перерахунку та виплати позивачу пенсії з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні.

Метою апеляційного перегляду є перегляд судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції безпідставно вийшов за межі доводів апеляційної скарги, не вирішивши спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах.

Надаючи оцінку доводам сторін у спірних правовідносинах, колегія суддів виходить з того, що між сторонами існує спір щодо наявності чи відсутності підстав вважати грошову допомогу для оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та одноразову грошову допомогу при звільненні складовими грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія. Тобто спір полягає у застосуванні норм матеріального права - Закону № 2262-ХІІ та Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 2011-ХІІ).

Частиною першою статті 9 Закон № 2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Частиною першою статті 15 Закону № 2011-ХІІ визначено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

Однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсій.

Так, частиною третьою статті 43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ).

Відповідно до пункту 7 постанови КМУ від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення: відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії. Розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, Закон № 2262-ХІІ, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення, зокрема осіб, звільнених з військової служби, та має на меті реалізацію цими особами, конституційного права на державне пенсійне забезпечення і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України, передбачає включення до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, лише щомісячні основні види грошового забезпечення, до яких належать: посадовий оклад, оклад за військовим званням, процентна надбавка за вислугу років, а також щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії.

Тобто при обчисленні пенсії не враховується такий складовий елемент грошового забезпечення як одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Факт сплати єдиного внеску не є безумовною підставою для включення виплати, з якої цей внесок утримано, до грошового забезпечення, з розміру якого обчислюється пенсія, та має значення лише для включення до цього грошового забезпечення його видів з переліку, визначеного статтею 43 Закону № 2262-ХІІ, який є вичерпним.

Ураховуючи наведене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для включення до грошового забезпечення позивача, з якого обчислюється пенсія, отриманих позивачем грошової допомоги для оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, виплата якої здійснювалася не щомісячно, ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, адже вказані виплати не входять до встановленого частиною третьою статті 43 Закону № 2262-ХІІ переліку видів грошового забезпечення.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 6 лютого 2019 року у справі №522/2738/17 (провадження № 11-806апп18), в якій здійснено відступ від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові цього суду від 10 березня 2015 року (№ 21-70а15).

Щодо одноразової грошової допомоги при звільненні, колегія суддів вказує про відсутність підстав для її включення до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсії, оскільки вказана виплата також є одноразовою допомогою та більш того має інше правове призначення.

Правову позицію щодо відсутності підстав для включення одноразової грошової допомоги при звільненні до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, висловлено в рішенні Верховного Суду України від 12 вересня 2017 року, прийнятому у справі № 21-1115а16 та в подальшому підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема, від 3 травня 2018 року у справі №728/1876/17, від 22 листопада 2018 року у справі №344/10953/17.

Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до частини першої статті 351 КАС підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку по суті спору, проте помилково виходив з недотримання позивачем порядку звернення до пенсійного органу та відсутності між ними спору, суд касаційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 345, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року у справі №595/840/17 змінити, виклавши мотивувальну частину судового рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року у справі №595/840/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик ,

Судді Верховного Суду