Справа № 703/587/19
Суддя: Пасацька Л. А.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/587/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2019 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області, у складі головуючого-судді, Пасацької Л.А., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Сміла Черкаської області, адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспектора роти №3 Управління патрульної служби у Житомирській області старшого лейтенанта поліції Микитюка Андрія Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з адміністративним позовом до інспектора роти №3 Управління патрульної служби в Житомирській області старшого лейтенанта поліції Микитюка Андрій Івановича, в якому просить скасувати постанову від 30 січня 2019 року серії НК №521089 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а провадження у справі закрити.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 січня 2019 року інспектором роти №3 Управління патрульної поліції в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Микитюком Андрієм Івановичем винесено постанову №521089 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

За змістом постанови №521089, на думку інспектора, позивач порушив правила дорожнього руху, а саме керував транспортним засобом, надавав послуги з перевезення вантажів з порушенням спеціальних правил - відсутня товарно-транспортна накладна, яка б містила відомості про небезпечний вантаж, чим порушив п.22.5 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП, в зв'язку з чим по справі прийнято рішення накласти на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Вважає, що висновки інспектора роти №3 Управління патрульної поліції в Житомирській області старшого лейтенанта поліції Микитюка А.І. безпідставними та незаконними.

Так, 30 січня 2019 року приблизно о 8 годині ранку автомобіль, яким керував позивач, безпідставно, з порушенням норм чинного законодавства України, після переслідування було зупинено патрульною поліцією.

Один із працівників патрульної поліції наказав позивачу пред'явити для перевірки документи, на що останній підкорився та надав документи, які були у нього при собі.

Отримавши від позивача документи, працівник патрульної поліції пішов до свого службового автомобіля. Через деякий час він приніс позивачу постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Весь цей час з початку зупинки транспортного засуд до надання позивачу постанови останній перебував біля автомобіля патрульної поліції та автомобіля, яким керував. В подальшому зі змісту постанови позивачу стало відомо, що працівник поліції притягнув його до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо вчинення позивачем вказаного правопорушення, а висновки працівника поліції є надуманими. Зміст постанови не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки у позивача були в наявності всі необхідні та належним чином оформлені документи, які виключають факт вчинення ним адміністративного правопорушення, при цьому з постанови не зрозуміло, в чому саме полягає порушення.

Крім того, вважає, що у працівників поліції не було жодної підстави для зупинки його транспортного засобу, в зв'язку з чим їх подальші дії є незаконними.

Також працівником поліції позивача не було проінформовано про конкретну причину зупинку його транспортного засобу.

Вважає, що постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства України, підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, в зв'язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 15 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, при цьому відповідачу роз'яснено право на подання відзиву на адміністративний позов та визначено строк його подачі - 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

Копію вищевказаної ухвали суду та адміністративного позову з додатками відповідач - інспектор роти №3 Управління патрульної служби у Житомирській області старший лейтенант поліції Микитюк А.І. отримав 22 лютого 2019 року, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, в зв'язку з чим до 26 лютого 2019 року мав право направити на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області відзив на вищевказаний адміністративний позов.

Разом з тим, відповідач - інспектор роти №3 Управління патрульної служби у Житомирській області старший лейтенант поліції Микитюк А.І. своїм, передбаченим чинним законодавством України, правом не скористався та, у визначений в ухвалі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області строк, відзив на адміністративний позов ОСОБА_2 на адресу суду не направив.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України неподання суб'єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в адміністративному позові та поясненнях відповідача обставини, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбаченіКонституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.8 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогстатті 283 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, передбачені ст.132-1 КупАП.

Відповідно до ч.2 ст.222 КУпАП, від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора роти №3 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Микитюка Андрія Івановича серії НК №512089 від 30 січня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_2 - позивача у справі, притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, за те, що він 30 січня 2019 року о 08 годині 00 хвилин на М 06, 82 км, керував транспортним засобом «DAF CF 85», д.н.з. НОМЕР_2, надавав послуги з перевезення небезпечних вантажів з порушенням спеціальних правил, а саме: відсутній ТТН, яка б містила відомості про останній небезпечний вантаж, чим порушив п.22.5 ПДР України, п.4.5.13, 9.1 «а», 13.2 ДОПНВ.

Відповідно до ст.132-1 КУпАП, адміністративна відповідальність за вказаною статтею настає за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Згідно п.22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова повинна містити, зокрема, опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Разом з тим, у постанови інспектора роти №3 Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Микитюка А.І. серії НК №512089 від 30 січня 2019 року про накладення адміністративного стягнення, не зазначено, які саме вимоги чи заборону, передбачені п.22.5 КУпАП, порушив ОСОБА_2, що позбавляє суддю об'єктивної можливості дійти однозначного висновку про наявність або відсутність в діях останнього адміністративного правопорушення.

При цьому, суддя повинен зазначити, що п.22.5 ПДР України не передбачена заборона перевезення будь-якого вантажу без товарно-транспортної накладної.

Крім того, як вбачається з вищевказаної постанови, інспектором зазначено, що ОСОБА_2 порушив п.4.5.13, 9.1 «а», 13.2 ДОПНВ.

Разом з тим, інспектором не зазначено, яким саме ДОПНВ він керувався при визначенні у діях ОСОБА_2 наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП.

Так, відповідно до п.4.5.13 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затвердженого наказом МВС України 26 липня 2004 року № 822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2004 року за № 1040/9639, порожні неочищені цистерни допускаються до перевезення на тих же умовах, що і в наповненому стані.

Згідно п.9.1 «а» вказаних Правил, під час перевезення небезпечних вантажів на транспортній одиниці, крім перелічених у Правилах дорожнього руху, мають бути такі документи: а) товаротранспортний документ на небезпечні вантажі. Якщо кількість вантажів не дає можливості завантажити їх усі в одну транспортну одиницю, то складаються окремі товаротранспортні документи або робляться копії єдиного документа на кількість завантажених транспортних одиниць. На вантажі, що не можуть завантажуватися разом в один транспортний засіб через заборону на їх сумісне завантаження, обов'язково виписуються окремі товаротранспортні документи;

Відповідно до п.13.2 вказаних Правил, водії транспортних засобів зобов'язані виконувати вимоги Правил дорожнього руху, цих Правил та виконувати всі умови, зазначені в дозволі на дорожнє перевезення небезпечних вантажів, якщо такий передбачений цими Правилами.

Однак, Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затвердженого наказом МВС України 26 липня 2004 року № 822, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2004 року за № 1040/9639, втратили чинність 05 жовтня 2018 року в зв'язку з набуттям чинності Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 04 серпня 2018 року № 656, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 вересня 2018 року за № 1041/32493.

При цьому, Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 04 серпня 2018 року № 656, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 вересня 2018 року за № 1041/32493, які діяли на час складання постанови серії НК №521089 від 30 січня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_2, складається з окремих розділів, нумерація пунктів у яких розпочинається з одиниці, що позбавляє суддю об'єктивної можливості встановити пунктами якого розділу вказаних Правил керувався інспектор при винесенні зазначеної постанови.

Крім того, згідно із статтею 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Відповідно до статей 258, 283 КУпАП, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський може виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Разом з тим, у постанові серії НК №521089 від 30 січня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_2, інспектором роти №3 Управління патрульної поліції в Житомирській області Микитюком А.І. жодного доказу, який свідчили про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, не зазначено, та до постанови не додано.

При цьому, графа вищевказаної постанови: «до постанови додаються» - інспектором не заповнена, що свідчить про відсутність будь-яких доказів, отриманих в порядку визначеному чинним законодавством України, вчинення ОСОБА_2 будь-якого адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися виключно на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Враховуючи, що відповідачем не надано жодного доказу, на підставі якого останній дійшов висновку, що в діях ОСОБА_2 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, суддя приходить до висновку, що інспектор роти №3 Управління патрульної поліції в Житомирській області Микитюк А.І. при винесенні оскаржуваної постанови всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів не здійснив.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевказану норму КАС України, суд вважає, що саме на відповідача покладено обов'язок доведення правомірності складання ним постанови, зокрема, шляхом подання належних та допустимих доказів порушення позивачем вимог ПДР України, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, окрім оскаржуваної позивачем постанови, жодних інших доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, відповідачем не надано.

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Єдиним доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм ПДР України. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб'єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Відповідно до вимог ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п. 2 ст. 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяннями, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, вважаю, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст. 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надано, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи, що при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором роти №3 Управління патрульної поліції в Житомирській області Микитюком А.І. допущено порушення прав позивача, а саме не надано належних та допустимих доказів правомірності постанови, суддя приходить до обґрунтованого висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП є неправомірною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, закриттю, що буде відповідати повному та належному захисту прав позивача, який здійснений, відповідно до імперативних приписів ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита, відтак судові витрати, відповідно до ст. 139 КАС України суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.8, 9, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 222, 245, 251, 280 КУпАП, ст.ст. 77, 139, 205, 229, 241-246, 255, 286, 288 КАС України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIIІ від 02 липня 2015 року, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до інспектора роти №3 Управління патрульної служби у Житомирській області старшого лейтенанта поліції Микитюка Андрія Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії НК №521089 від 30 січня 2019 року, винесену інспектором роти №3 Управління патрульної служби у Житомирській області старшим лейтенантом поліції Микитюкою Андрієм Івановичем, в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП про накладення на громадянина ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень, та закрити провадження в справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п.п.5 п.15 «Перехідні положення» КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Сторони справи:

Позивач - ОСОБА_2, адреса: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1.

Відповідач - інспектор роти №3 Управління патрульної служби у Житомирській області старший лейтенант поліції Микитюк Андрій Іванович, адреса: АДРЕСА_2.

Головуючий: Л. А. Пасацька