Справа № 824/1827/15-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/1827/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Брезіна Т.М.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

12 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року у справі за адміністративним позовом Сторожинецького міжрайонного управління водного господарства до Державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року Сторожинецьке міжрайонне управління водного господарства звернулось в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 05 червня 2014 року.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з судовим рішенням, Сторожинецьке міжрайонне управління водного господарства подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 20 липня 2015 року скасував постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 22 липня 2014 року і ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2014 року та направив адміністративну справу на новий розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду.

Відповідно до рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, Державна податкова інспекція у Сторожинецькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області оскаржила його в судовому порядку.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано, апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області задоволено, прийнято постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2018 року скасовано постанову суду апеляційної інстанції, а справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, у зв'язку з тим, що суддя Сторчак В.Ю. повторно приймав участь у розгляді даної адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, що є порушенням КАС України.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2019 року дану справу було прийнято до свого провадження та призначено до апеляційного розгляду справи на 7 березня 2019 року.

27 лютого 2019 року до суду від Сторожинецького міжрайонного управління водного господарства надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.44 КАС України, учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Згідно ч. 10 ст. 44 КАС України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

З матеріалів справи встановлено, що 27 лютого 2019 року на електронну адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання Головного управління ДФС у Житомирській області, яке не підписане електронно-цифровим підписом у встановленому законом порядку. На підтвердження зазначеного, провідним спеціалістом відділу надання інформаційних послуг, руху адміністративних справ та діловодства суду Друзь Ю.О. складено відповідну довідку.

Статтею 167 КАС України визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Пунктом 7 частини 1 вказаної статті передбачено, що в заяві зазначаються інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

Оскільки, заявником не дотримано вимог ч. 10 ст. 44 КАС України, а саме подано клопотання, яке не підписане електронно-цифровим підписом, тому суд в даному випадку застосовує частину другу статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, про що 28 лютого 2019 року було прийнято протокольну ухвалу.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду першої інстанції скасуванню, з прийняттям постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу Державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області від 28 квітня 2014 року №211 та направлень на перевірку від 28 квітня 2014 року №332, №333, посадовими особами Державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Міндоходів у Чернівецькій області в період з 28 квітня 2014 року по 14 травня 2014 року проведена документальна позапланова перевірка Сторожинецького міжрайонного управління водного господарства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року.

За результатами перевірки 21 травня 2014 року складено акт №191/24-10-22/01033711, яким встановлено порушення позивачем підпункту а пункту 198.1, пунктів 198.3 та 198.6. статті 198, підпункту и пункту 201.1, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пунктів 5, 6 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року №1246, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість за грудень 2013 року в сумі 156581,00 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ у Сторожинецькому районі 05 червня 2014 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 195726,00 грн., з яких за основним платежем 156581,00 грн. та 39145,00 грн. за штрафними санкціями.

Вважаючи вказане податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся до суду для його скасування.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що реальність господарських операцій між Сторожинецьким міжрайонним управлінням водного господарства та ТОВ "Автотранс Маркет" підтверджується первинними документами, при цьому податковим органом не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні або суперечливі, а тому податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 198.1 Податкового кодексу України ( станом на час виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно ст. 198.2 Податкового кодексу України ( станом на час виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Таким чином, податкова накладна є документом, який підтверджує включення покупцем податку на додану вартість в ціну товару та сплату або обов'язок сплатити його продавцю.

Відповідно до статті 198.6 Податкового кодексу України ( станом на час виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Податкового кодексу України) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України (станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із п.185.1 ст.185 ПК України ( станом на час виникнення спірних правовідносин), об'єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

Пункт 187.1 ст.187 ПК України (станом на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 якого податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків нарахованих платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього розділу протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у томи числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пункт 201.10 ст.201 ПК України визначає, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Так, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996/ХІV (Закон №996) визначає правові засади регулювання, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. У розумінні даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону №996 передбачено, що первинний документ визначається як документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частинами другою та третьою статті 9 цього ж Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Даючи правову оцінку доводам апелянта щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що 21 грудня 2013 року між Сторожинецьким міжрайонним управлінням водного господарства (Підрядник) та ТОВ "Автотранс Маркет" (Субпідрядник) укладено договір субпідряду №142, згідно умов якого Підрядник залучає, а Субпідрядник забезпечує відповідно до робочого проекту, кошторисної документації та умов даного Договору виконання робіт по берегоукріпленню на р.Сірет в с.Йорданешти, Глибоцького району, Чернівецької області. Вартість робіт, що доручається Субпідряднику до виконання за цим договором складає 939485,06 грн.

Вказаний договір зареєстровано 21.12.2013 року за №142 , проте у наданих позивачем на підтвердження господарської операції первинних документах - податковій накладній від 31.12.2013 року №1 зазначено договір від 21.12.2013 року №31, у акті приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року та довідці про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року також значиться договір №31.

Крім того, договір укладено 21.12.2013 року, тобто від моменту підписання договору до підписання акту приймання виконаних будівельних робіт 27.12.2013 року пройшло шість календарних днів, що в свою чергу ставить під сумнів реальність здійснення такої господарської операції, оскільки що за такий малий проміжок часу не можливо виконати перелічений у акті приймання будівельних робіт за грудень 2013 року значний обсяг видів робіт і витрат, виконання яких неможливе без значних матеріальних і трудових ресурсів.

Також, п. 3.1. договору передбачено, що Субпідрядник готує договірну ціну згідно з правилами визначення вартості будівництва ДБН Д. 1.1-1-2000 з урахуванням діючих змін та доповнень та поточних цін на матеріально-технічні ресурси. Вартість робіт, що доручається Субпідряднику до виконання за Договором складає 939 485,06 грн.

Строки виконання робіт при будівництві об'єкту складають: початок - червень 2013 року, завершення - вересень 2013 року (пункт 4.1. Договору).

Водночас суду не зрозуміло яким чином вищевказані роботи потрібно було виконати у строк з червня по вересень 2013 року, тоді як договір укладено 21.12.2013 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що між сторонами укладено додаткову угоду 11 листопада 2014 року, тобто через рік після підписання Договору та після винесення рішення з даного спору судом першої інстанції.

Разом з тим, в акті приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року та довідці про вартість виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року відсутні дати підписання цих документів та прізвища й ініціали посадових осіб, що не дає змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із п. 7 Договору, Підрядник забезпечує розробку, затвердження і передачу Субпідряднику проектної документації в складі, обсязі та в термін узгоджений сторонами. Субпідрядник протягом 5 робочих днів після отримання проектної документації перевіряє її комплектність, відповідність встановленим вимогам та надає свої зауваження Підряднику.

Проектна документація розробляється та затверджується відповідно до регіональних і місцевих правил забудови, державних будівельних норм та інших нормативних документів. Забезпечення робіт (будівництво об'єкта) проектною документацією, її погодження з уповноваженими органами та органами місцевого самоврядування, а також проведення в установленому порядку експертизи цієї документації здійснюється замовником, (пункт 46 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві затверджених постановою КМУ від 01.08.2005р. №668).

Оскільки позивач є розпорядником (одержувачем) бюджетних коштів та будівництво за Договором фінансувалося з державного бюджету то, згідно чинного законодавства, позивач зобов'язаний був здійснити погодження проектної документації, проекту будівництва з органами державної влади та провести експертизу згідно законодавства.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції жодної експертизи, погодження чи затвердження проектної документації, кошторисної документації, проекту будівництва позивач протягом встановлено законодавством строку з моменту укладення договору з 21 грудня 2013 року по 27 грудня 2013 року не здійснював.

Крім того, як вбачається зі змісту акта №715/24-12-22-02/36820094, в ході проведення перевірки TOB «Автотранс Маркет», ДПІ у м. Чернівцях надіслано підприємству запит від 07.04.2014 року №5066/10/24-12-22-0206 про надання документів, що підтверджують придбання товарів у постачальників, які в подальшому використовувалися для здійснення робіт по берегоукріпленню на р. Сірет в с. Йорданешти, Глибоцького району, Черівецької області, однак вказані документи TOB «Автотранс Маркет» до податкового органу не були надані.

Також, зазначено, що для виконання берегоукріплюючих робіт на р.Сірет в с.Йорданешти, Глибоцького району, Чернівецької області ТОВ "Автотранс Маркет" залучав субпідрядника: фізичну особу-підприємця ОСОБА_3, який здійснював роботи у період з липня по грудень 2013 року та залучав до виконання цих робіт фізичну особу-підприємця ОСОБА_4, який у період з жовтня по грудень 2013 року надав послуги з перевезення хмизу та каміння власним вантажним автомобілем, надав в оренду екскаватор та бульдозер.

Проте, договір субпідряду №142 між позивачем та ТОВ "Автотранс Маркет" з приводу виконання берегоукріплюючих робіт на р.Сірет в с.Йорданешти, Глибоцького району, Чернівецької області укладений у другій половині грудня 2013 року.

Також, перевіркою встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не виконував більшу половину робіт з акту №1 приймання будівельних робіт за грудень 2013 року.

Вказаний висновок податкового органу ґрунтується на тому, що ОСОБА_3 не надано доказів, які б підтверджували наявність найманих працівників для здійснення берегоукріплюючих робіт на р.Сірет в с.Йорданешти, Глибоцького району, Чернівецької області.

Також, встановлено, що ОСОБА_3 не готувалися, а лише підписувалися підготовлені та наданні документи, що підтверджують виконання робіт по берегоукріпленню, також, перевіркою встановлено відсутність у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 найманих осіб та неспроможність ним одночасно здійснювати перевезення хмизу, каміння та надавати послуги екскаватора та бульдозера.

Крім того, розрахунки не відбулись згідно п. 6 Договору на протязі п'яти банківських днів після дати підписання акту приймання виконаних будівельних робіт, що в свою чергу ставить під сумнів реальність господарської операції.

Проте, вказані обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції під час розгляду даної справи.

Стосовно посилання суду першої інстанції на постанову про закриття кримінального провадження від 26.11.2015 року, зокрема проведення експертизи реквізитів підписів начальника Глибоцької дільниці Сторожинецької МВГ Асбтіна О.М., начальника Сторожинецької дільниці МВГ Місікевич А.М., начальника відділу проти повеневого захисту Гараги О.Ф., інженера з технагляду Львівської регіональної дирекції водогосподарського будівництва Андрухів Р.І., як доказ підтвердження реальності господарської операції, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини підписання вказаними особами будь-яких документів та самі вказані особи не мають жодного відношення до предмету перевірки та предмету розгляду даної адміністративної справи. Більше того, прізвища вказаних осіб не були зазначені в жодному документів, що досліджувались під час перевірки податковим органом та в судових засіданнях.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку переглядається рішення суду першої інстанції, яке було прийнято ще 04 лютого 2016 року, тому при прийнятті даного рішення колегія суддів застосовує правові норми КАС України, які діяли саме на час винесення оскаржуваного рішення.

Так, Вищим адміністративним судом України листом від 14.11.2012 року №2379/12/13-12, у зв'язку із виникненням у судовій практиці питань, пов'язаних із застосуванням статті 72 КАС України (яка діяла на час виникнення правовідносин) зазначено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.72 КАС України ( чинна станом на час розгляду справи в суді першої інстанції) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участи ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас ч.4 ст.72 КАС України ( чинна станом на час розгляду справи в суді першої інстанції) вирок суду в кримінальній справі або постанова суду про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Суд зауважує. що визначене ч. 1 ст. 72 КАС України ( чинна станом на час розгляду справи в суді першої інстанції) звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені і іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях чи інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Диспозиція ч.4, на відмінну від норми ч. 1 ст.72 КАС України ( чинна станом на час розгляду справи в суді першої інстанції), прямо вказує на те, що обов'язковими для суду, який розглядає справу, є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок.

Крім того, обов'язковість преюдиційних обставин, передбачена ч.4 ст.72 КАС України (чинна станом на час розгляду справи в суді першої інстанції), відповідно до буквального тлумачення зазначеної норми поширюється лише на обставини, встановлені безпосередньо: 1) або вироком у кримінальній справі; 2) або постановою про адміністративний проступок.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, установлені в інших процесуальних актах у кримінальних справах про адміністративні проступки (наприклад, у постанові про закриття кримінальної справи), не можуть розглядатись як обов'язкові відповідно до ч.4 ст.72 КАС України ( чинна станом на час розгляду справи в суді першої інстанції).

Водночас, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при дослідженні первинних документів дійшов помилкового висновку про те, що технічні помилки у них не є безумовною підставою для визнання операцій безтоварними, оскільки наведеними вище доказами підтверджується те, що господарські операції між позивачем та ТОВ "Автотранс Маркет" не мали реальних наслідків, а відтак є фіктивними.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України підприємництво - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Тобто, мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) підчас здійснення господарської діяльності.

Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності платника податків.

Згідно із пп. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Необґрунтована ж податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення сприятливих наслідків у податковому обліку платника.

Встановивши, у ході розгляду справи, що усі документи, які містяться у матеріалах справи на які посилається позивач як на докази реальності господарських операцій між позивачем та ТОВ "Автотранс Маркет", колегія суддів зазначає, що вони підтверджують лише документування операції з отримання послуг товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранс Маркет" у грудні 2013 року, при цьому сам по собі факт оформлення документів не є безумовним свідченням того, що надання послуг мали місце, тому наявні у позивача первинні документи, не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку.

Враховуючи вищевикладене, висновки акта перевірки щодо відсутності факту реального здійснення господарських операцій позивача з ТОВ "Автотранс Маркет" знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 05 червня 2014 року прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволені позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецької області задовольнити.

Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 04 лютого 2016 року скасувати.

Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Сторожинецького міжрайонного управління водного господарства до Державної податкової інспекції у Сторожинецькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецької області про визнання незаконним та скасування рішення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.