Справа № 540/2687/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2687/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Васильєвій В.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фермерського господарства "САПФІР-АГРО" до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень,

встановив:

Фермерське господарство «Сапфір-Агро» (далі позивач, ФГ «Сапфір-Агро») звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 04.12.2018 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі - відповідач, ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі) про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних сформовано податковий кредит. Зокрема, позивач наголошує на тому, що висновок податкового органу про заниження підприємством податку на додану вартість, що підлягає сплаті до державного бюджету до декларації спеціального режиму оподаткування у сфері сільського господарства на суму 639 879 грн. не відповідає дійсності та базується на припущеннях, оскільки зроблений на підставі помилкового судження про недоцільність використання підприємством мінеральних органічних та бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту озимої пшениці врожаю 2017 року. Крім того, підприємство також зазначає про помилковість доводів ГУ ДФС щодо того, що послуги дизайну друкованої продукції використані не в господарській діяльності, оскільки зазначені послуги замовлені з метою рекламування товарів, що виробляє позивач, отже є його витратами та має обліковуватись на відповідному рахунку. Також, ФГ «Сапфір-Агро» заперечує проти того, що підприємством занижено податкові зобовязання з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобовязань на суму придбання товарів для свиней, яку не обліковуються на балансі підприємства, отже використані не в господарській діяльності, оскільки придбані товари використовуються в господарській діяльності для утримання бичків та телиць, які обліковуються на балансі підприємства.

Таким чином, на думку позивача, рішення податкового органу є незаконними, оскільки при його прийнятті відповідачем невірно встановлено факти та застосовано норми закону.

Ухвалою суду від 02 січня 2019 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

11 та 16 січня 2019 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем.

Ухвалою суду від 21.01.2019 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 12.02.2019 року.

Ухвалою суду від 12.02.2019 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 19.02.2019 року .

12.02.2019 року відповідачем подано відзив на позов.

У відзиві відповідач зазначив, що оскаржені рішення прийнято з урахуванням вимог чинного законодавства, оскільки він діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача було встановлено, що підприємством не доведено наявність у нього витрат по внесенню добрив, гербіцидів та засобів хімічного захисту рослин в грудні 2016 року на загальну суму 3311004,01 грн., оскільки застосування використаних препаратів на вирощуваних рослинах не рекомендовано, періоди використання не співпадають з нормативним періодом внесення, використання не підтверджено первинними документами. Також, ГУ ДФС наполягає на тому, що послуги дизайну друкованої продукції на загальну суму 15555 грн. (2555 грн. за лютий 2016 року та 13 000 грн. за березень 2016 року) використані не в господарській діяльності підприємства. Крім зазначеного, відповідач вказує, що ФГ «Сапфір-Агро» занижено податкові зобовязання з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобовязань на суму придбаного товару (олії рафінованої, цукру, борошна, круп), які використані не в господарській діяльності на загальну суму 22457 грн.

Підсумовуючи викладене, відповідач стверджує, що оскаржене податкове повідомлення-рішення прийняте у відповідності до вимог діючого законодавства.

Ухвалою суду від 19.02.2019 року задоволено клопотання представника відповідача, розгляд справи відкладено на 26.02.2019 року.

Протокольною ухвалою суду від 26.02.2019 року розгляд справи відкладено на 05.03.2019 року, у звязку з необхідністю отримати від відповідача розрахунку сум оскарженого податкового повідомлення-рішення.

В судове засідання на вказану дату сторони зявились.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав, з підстав, викладених в позові.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, покликаючись на доводи, викладені в відзиві на позов та доданих під час судового засідання розрахунків.

У період з 07.08.2018 по 10.08.2018 року, на підставі направлень від 18.04.2018 року №780, 779 виданих згідно наказу Головного управління ДФС у Херсонській області №368 від 03.04.2018 року (наказом від 03.05.2018 року №458 термін проведення перевірки продовжено на 5 днів, наказами №469 від 05.05.2018 року та №741 від 27.07.2018 року проведення перевірки перенесено з 07.05.2018 року на 07.08.2018 року) головним державним ревізором-інспектором відділу перевірок платників основних галузей економіки управління аудиту Головного управління ДФС у Херсонській області ОСОБА_3 та головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи юридичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Херсонській області ОСОБА_5, відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77.1, п.77.4 ст.77, п.82.1 ст.82 ПК України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків за 4 квартал 2017 року, проведена документальна планова виїзна перевірка ФГ «Сапфір-Агро» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено ОСОБА_1 від 17.08.2018 року №161/21-22-14-01/37638711 (далі ОСОБА_1 перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення ФГ «Сапфір-Агро»:

1. пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.163, пп. 164.2.2, пп. 164.2.5, абз. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164, п. 167.1 ст.167, пп. 170.1.1 п. 170.1 ст.170 Податкового кодексу України, у результаті чого визначено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб при виплаті платникам податків доходів за період, що перевірявся, у сумі 17230,86 грн., у тому числі по періодах: за грудень 2015 року у сумі 10726,35 грн., за лютий 2016 року у сумі 3365,56 грн., за жовтень 2016 року у сумі 2562,95 грн., за грудень 2016 року сумі 576,00 грн.;

2.пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.2, абз. «е» пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, пп.1.2, пп.1.4, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, у результаті чого визначено суму податкових зобовязань з військового збору при виплаті платникам податків доходів за період, що перевірявся, всього у сумі 969,12 грн., у тому числі по періодах: за грудень 2015 року у сумі 691,14 грн., за лютий 2016 року у сумі 229,98 грн., за грудень 2016 року сумі 48,00 грн.;

3.пп.168.1.5 п.168.1 ст.168 ПК України, у результаті чого не перераховано податок на доходи фізичних осіб до бюджету у строк, встановлений для місячного податкового періоду, коли оподатковуваний дохід нараховано податковим агентом, але не виплачено платникам податків за жовтень 2016 року у сумі 50000,00 грн.;

4.порушення пп. «б» п. 176.2 ст.176, пп.1.6 п.161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України, Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 13.01.2015 №4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №111/26556, у результаті чого не відображено основну суму поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку, яка повертається йому, та основну суму поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку у Податковому розрахунку за 4 квартал 2015 року, 2-4 квартали 2016 року, 1 квартал 2017 року, та не в повному обсязі відображено суму нарахованого/виплачено доходу та суму утриманого податку у Податковому розрахунку за 4 квартал 2016 року та 1 квартал 2017 року, в частині оподаткування військовим збором не достовірно відображено загальну суму нарахованого (виплаченого) доходу та суму нарахованого (перерахованого) військового збору за 3 квартал 2015 року, 4 квартал 2016 року, 1,4 квартали 2017 року.

5.п.1 час.2 ст.6, абз.1 п.1 час.1, ст.7, час.4, абз.1 час.7 ст.8, час.2 ст.9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями), який діяв на момент встановленого порушення, у результаті чого своєчасно не нараховано єдиний внесок за липень 2015 року у сумі 9,05 грн.

На підставі викладених порушень Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі прийнято податкові повідомлення-рішення від 19.09.2018 №, №, №, №.

Позивачем 03.10.2018 року оскаржено результати перевірки в адміністративному порядку. За наслідками розгляду скарги, Рішенням ДФС України від 29.11.2018 року №38718/6/99-99-11-04-01-25 скасовані податкові повідомлення-рішення від 19.09.2018 №, №, в частині збільшення ФГ «Сапфір-агро» податкових зобовязань з ПДВ по операціях списання газового конденсату, суміші парафінових вуглеводнів стабілізованої та придбання товарів для свиней і у відповідній частині штрафні санкції, а в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення та податкові повідомлення-рішення від 19.09.2018 №, № залишено без змін.

За результатами рішення ДФС України від 18.12.2018 № 40857/6/99-99-11-04-01- 25, Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі прийняте податкове повідомлення - рішення від 04.12.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 799 848,75 грн. (639 879,00 грн. за податковим зобовязанням, 159969,75 грн. штрафні санкції).

Позивач вважає, що прийняте відповідачем податкове повідомлення - рішення від 04.12.2018 № винесено з порушенням норм чинного законодавства та без належного врахування всіх обставин справи, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Так відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України.

Обов'язки платника податків встановлені статтею 16 цього Кодексу.

Згідно пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Контролюючі органи згідно підпунктів 19.-1.1.1, 19.-1.1.2 пункту 19.-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України виконують такі функції: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

В ОСОБА_1 перевірки, серед іншого, встановлено наявність порушень податкового законодавства у вигляді заниження позивачем податкових зобовязань з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобовязань на суми добрив, хімічних засобів захисту рослин, використаних не в господарській діяльності в грудні 2016 року на суму 622 201 грн.

Такого висновку відповідач дійшов на підставі того, що використані підприємством добрива та хімічні засоби захисту рослин, на його думку, не рекомендовані для застосування на вирощуваних рослинах, періоди використання не співпадають з нормативним періодом внесення.

Зокрема, в ОСОБА_1 перевірки відповідачем зазначено, що до перевірки ФГ «Сапфір-Агро» надано акт списання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за червень-грудень 2016 року за формою ВЗСГ-3, в якому зазначено, що під урожай 2017 року, культура «озима пшениця» на землях площею 1200 га внесені добрива та засоби захисту рослин на суму 3311004,01 грн. усього 16 найменувань.

Відповідач зазначивши в акті призначення використаних добрив та хімічних засобів (без посилання на джерела з яких встановлена зазначена інформація) вважає, що вони не рекомендовані до застосування на вирощуваних рослинах, періоди використання не співпадають з нормативним періодом внесення.

Окрім зазначеного, під час процедури оскарження результатів перевірки в адміністративному порядку відповідачем до наведених аргументів додано ще твердження про відсутність у позивача лімітно-забірних карток за формою ВЗСГ-1, застосування яких передбачено Методичними рекомендаціями щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах, затверджених Наказом Міністерства аграрної політики України від 21.12.2007 N 929.

З такими твердженнями суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" 16 липня 1999 року N 996-XIV (далі - Закон N996-XIV) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична звітність та інші її види, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Частиною 1 статті 9 Закону N996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Згідно із ст. 1 Закону N996-XIV первинним документом є документ, що містить відомості про господарську операцію. При цьому господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частиною 2 статті 9 Закону N996-XIV визначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату та місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В ОСОБА_1 перевірки зазначено, що списання добрив та засобів захисту рослин здійснено за актом списання від 31.12.2016 року та за актом про використання мінеральних, органічних та бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за червень-грудень 2016 року. Зазначені документи містять вартість використаних засобів їх кількість. Також в актах зазначена площа на яку вони внесені, культуру та рік запланованого врожаю культури.

Недоліків змісту чи форми вказаних первинних документів контролюючим органом не встановлено.

Як вказано в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.04.2016 у справі №К/800/64715/13 - платник податків має право на включення до складу витрат будь-яких витрат за умови їх понесення в межах господарської діяльності та при належному документальному підтвердженні відповідних витрат шляхом оформлення первинних документів відповідно до вимог законодавства.

Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно з вимогами ст. 4 цього Закону одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми.

Тобто, використані позивачем акти відповідають вимогам, які передбачені для первинних документів, а отже є підставою для списання добрив та засобів захисту рослин.

Факт придбання добрив, хімічних препаратів, їх зберігання на складі підприємства також не заперечується відповідачем та підтверджено картками рахунку №208 на якому обліковуються відповідні засоби, видатковими накладними, договорами їх поставки та товарно-транспортними накладними про їх перевезення (а.с.133-192, т.с.1).

Крім того, внесення препаратів та добрив було заплановано підприємством 15.06.2016 року згідно відповідного плану (а.с. 129, т.с.1)

Також, суд критично оцінює твердження податкового органу про обовязковість складання позивачем лімітно-забірної картки форми ВЗСГ 1, оскільки в акті перевірки про необхідність складання документа зазначеної форми відповідачем не вказувалось. Відповідний аргумент відповідача зявився лише в процесі адміністративного оскарження результатів перевірки.

Згідно ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Більше того, відповідно до п.1 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" від 03.10.1992 р. № 493/92 (далі - Указ № 493/92) з 1 січня 1993 року нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Пунктом 2 Указу № 493/92 передбачено, що органом державної реєстрації нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю є Міністерство юстиції України.

Отже, відповідно до положень Указу № 493/92, Методичні рекомендації щодо застосування спеціалізованих форм первинних документів з обліку виробничих запасів в сільськогосподарських підприємствах, затверджені Наказом Міністерства аграрної політики України від 21.12.2007 N 929, на які посилається посадові особи відповідача в ОСОБА_1 перевірки, не є нормативно-правовими актами в розумінні Указу № 493/92 та не можуть встановлювати, змінювати чи припиняти права. Аналогічну позицію висловив і Вищий адміністративний суд України, зокрема, в Ухвалі від 13.04.2016 у справі № К 800/64715/13.

Таким чином, списання добрив та засобів захисту рослин здійснювалося з належним підтвердженням первинними документами, які містять всі обов'язкові реквізити, встановленні Законом N996-XIV.

Стосовно доцільності використання добрив та хімічних засобів суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано заперечення (а.с.30-33, т.с. 1), в яких зазначено, що на підтвердження доцільності використання добрив та хімічних засобів захисту рослин ФГ «Сапфір-Агро» звернулось до Інституту зрошуваного землеробства національної академії аграрних наук. Після чого, завідувачем відділення агротехнологій ІЗ НААН кандидатом с/г наук ОСОБА_6 підприємству надано відповідь (а.с.220 т.с.1), згідно якої використані засоби захисту рослин та добрива внесені в межах рекомендованих для відповідних ґрунтів норм.

Тобто, субєкт господарювання та науковий співробітник Національної академії аграрних наук України визнали за доцільне використання добрив та засобів захисту рослин, списаних відповідним актом від 31.12.2016 року, натомість посадова особа податкового органу з таким висновком не погоджується. З приводу цього суд вказує, що вище за текстом даного рішення зазначено перелік функцій контролюючого органу, в даному випадку ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, серед яких відсутні повноваження та компетентність контролюючого органу щодо надання оцінки відносно доцільності використання позивачем агрохімії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26.02.2019 року в справі №818/371/17.

З викладеного у сукупності вбачається, що твердження відповідача про заниження ФГ «Сапфір-Агро» податкових зобов'язань з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобовязань на суми добрив, засобів захисту рослин, використаних не в господарській діяльності в грудні 2016 року на суму 622 201 грн. є невірним.

Щодо висновку контролюючого органу про те, що підприємство в порушення пп. г п.198.5 ст. 198 ПК України занизило податкові зобовязання з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобовязань на суму послуг дизайну друкованої продукції, спортивно-оздоровчих послуг, які використані не в господарській діяльності за березень 2016 року на суму 13 000 грн. суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перевірки та складене на підставі його висновків податкове повідомлення-рішення № від 04.12.2018 року містять розбіжності в сумах, на думку податкового органу, заниженого податкового зобовязання з ПДВ. Так, з наданого на виконання вимоги суду розрахунку донарахованих згідно оскарженого податкового повідомлення-рішення сум (а.с.25 т.с.2) вбачається, що сума визначеного ФГ «Сапфір-Агро» податкового зобовязання у розмірі 639 879 грн. включає в себе, серед іншого (двома різними пунктами) суми по виявлених порушеннях:

- не підтвердження факту використання в господарській діяльності послуги дизайну друкованої продукції - сума збільшеного грошового зобовязання з ПДВ 13 000 грн. (п.1 розрахунку);

- не підтвердження факту використання в господарській діяльності підприємства спортивно-оздоровчих послуг - сума збільшеного грошового зобовязання з ПДВ 2 555 грн. (п.3 розрахунку).

Проте, в п.5 ОСОБА_1 перевірки (а.с.47-48 т.с.1) хоч і міститься твердження, що підприємство занизило податкові зобовязання з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобовязань на суму послуг дизайну друкованої продукції, спортивно-оздоровчих послуг, які використані не в господарській діяльності, проте сума порушення визначена у розмірі 13 000 грн., тобто лише щодо придбаних послуг дизайну друкованої продукції (податкова накладна №1 від 01.03.2016 року на суму 78 000 грн. з ПДВ).

Надалі в ОСОБА_1 перевірки не викладено жодних обставин, з яких відповідач міг би дійти висновку про заниження ФГ «Сапфір-Агро» суми грошового зобовязання на суму 2555 грн., яке включено до зобовязання визначеного в оскарженому податковому повідомленні-рішенні.

Таким чином, висновок п. 5 ОСОБА_1 перевірки в частині заниження позивачем податкових зобовязань з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобовязань на суму спортивно-оздоровчих послуг, які використані не в господарській діяльності є необґрунтованим, а сума у розмірі 2555 грн., включена до суми грошового зобовязання з ПДВ, визначеного податковим повідомленням рішенням № від 04.12.2018 року безпідставно.

Доводи відповідача, викладені в відзиві на позов, з приводу того, що спортивно- оздоровчими послугами, про які йшлося в акті, є послуги придбані у ТОВ «Спорт-Статус» (податкова накладна №9 від 16.02.2016 року, ПДВ 2555,33 грн.), суд до уваги не бере, оскільки в ОСОБА_1 перевірки про зазначені обставини не йшлося, при перевірці вони не досліджувались, отже й підстав для включення відповідних сум (котрі також містять розбіжності: сума ПДВ згідно податкової накладної - 2555,33 грн., сума включена до ППР - 2555 грн.) до оскарженого податкового повідомлення-рішення у відповідача не було.

Надаючи оцінку висновкам контролюючого органу про заниження підприємством податкових зобовязань з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобовязань на суму послуг дизайну друкованої продукції, придбаного товару (олії рафінованої, борошна, круп), які використані не в господарській діяльності на суму 13 000 грн. та 22457 грн. відповідно, суд зазначає наступне.

Так, з аналізу змісту ОСОБА_1 перевірки вбачається, що відповідач не заперечує про фактичне отримання ФГ «Сапфір-Агро» послуг з дизайну друкованої продукції на суму 78 000 грн. (з них ПДВ 13 000 грн.) та товарів (олії рафінованої, цукру, борошна, круп) на суму 134742 грн. (з них ПДВ 22457 грн.), їх оплату позивачем. Відповідач лише стверджує про те, що відповідні послуги не використані позивачем в господарській діяльності.

За приписами підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником) (пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (п. 138.2 ст. 138 ПК України).

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139 ст. 139 ПК України).

Об'єктом Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (ст.1. Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст.9 Закону N996-XIV).

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч.2 ст.9 Закону N996-XIV).

Наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 затверджено Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності".

Витрати - зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, які призводять до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).

Фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансовий стан, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період (ч. 3 розділу 1 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»).

Фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності (ч.1 розділу 2 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»).

У Звіті про фінансові результати розкривається інформація про доходи, витрати, прибутки і збитки, інший сукупний дохід та сукупний дохід підприємства за звітний період (ч.8 розділу 2 Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності»).

Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 року № 318 затверджено Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати".

Об'єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов'язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат (п.4 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ16)).

Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов'язань (п.5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ16)).

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов'язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені (п.6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ16)).

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені (п.7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 Витрати (П(С)БУ16)).

Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 затверджено Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку.

Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників (п.2.15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку).

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкових витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У зв'язку з наведеним недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв'язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку;

- відсутність первинних документів обліку.

З огляду на це, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності зобов'язаний суб'єкт владних повноважень, натомість суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов'язковою умовою для формування об'єкту оподаткування.

Аналіз господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є у тому числі обставини реальності використання відображених у податковому обліку господарських операцій, суд повинен врахувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб'єктом владних повноважень покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання податковим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував суми витрат та/або податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Таким чином, саме на контролюючий орган покладається обовязок доведення своєї правової позиції, в даному випадку факту, що витрати на дизайн друкованої продукції, придбаної підприємством олії рафінованої, цукру, борошна, круп не відносяться до витрат господарської діяльності ФГ «Сапфір - Агро».

Так, згідно пояснень представника позивача ФГ «Сапфір - Агро» послуги дизайну друкованої продукції, замовлені у ТОВ «Лабораторія Алхімії» в рекламних цілях для розповсюдження інформації про продукцію позивача. Відповідно до Положень (стандартів) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» послуги на рекламу є витратами на збут. Вартість послуг дизайну друкованої продукції яка містить інформацію про продукцію ФГ «Сапфір-Агро» включені до собівартості реалізованої продукції, тобто в подальшому використані в операціях, які є обєктом оподаткування ПДВ. Вартість послуг віднесено на дебет рахунку бухгалтерського обліку 91 «Загальновиробничі витрати» з подальшим списанням на рахунок 901 «Собівартість готової реалізованої продукції».

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що видами діяльності ФГ «Сапфір-Агро» є, зокрема, вирощування сільгоспкультур, розведення худоби, птиці та торгівля виробленими товарами. Отже, підприємство є виробником. Тому рішення субєкта господарювання про замовлення послуг повязаних з рекламування виробленого товару є рішенням, направленим на збільшення прибутку з господарської діяльності, тобто є вчиненим з розумною економічною причиною.

Суд звертає увагу, що відповідач не надав доказів того, що замовлені послуги використані підприємством в інакших цілях, окрім як для реклами товарів, що виробляються та реалізуються підприємством, а сам по собі ОСОБА_1 перевірки не містить обставин з яких контролюючий орган дійшов відповідного висновку.

Окрім вказаного суд вважає, що контролюючий орган, при здійсненні перевірки субєкта господарювання має зясовувати певні обставини та за результатом їх аналізу робити висновок. Висновок субєкта господарювання не може бути сформульований тезою «…підприємством не підтверджено факту використання в господарській діяльності…», оскільки обовязок доказування покладений Законом саме на відповідача. Контролюючий орган має вказати в акті, що ним зясовано, що придбаний товар/послуга використано у якихось конкретних цілях та обґрунтовано зазначити, що відповідні цілі не повязані з господарською діяльністю підприємства.

Натомість, Акт перевірки не містить відповідних даних, а податковий орган таких доказів суду не надав, висновки контролюючого органу, викладені ним в ОСОБА_1 перевірки не відповідають ознакам належності та безспірності в розумінні КАС України, оскільки побудовані на заздалегідь встановленій доказовій силі оціночних суджень перевіряючих, через призму яких досліджено первинні документи сторін в господарських операціях. Акт містить лише висновок про не підтвердження підприємством використання придбаних ним послуг (дизайну друкованої продукції) та товарів (олії рафінованої, цукру, борошна, круп) без вказівок на обставини, з яких такий висновок зроблений.

Окремо суд звертає увагу, що сторони не заперечують наявність належним чином складених податкових накладних та інших податкових документів по господарським операціям з контрагентами у яких відповідний товар/послуги придбані.

Таким чином, висновок п.п.4, 5 ОСОБА_1 перевірки в частині заниження позивачем податкових зобовязань з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобовязань на суму послуг дизайну друкованої продукції, придбаного товару (олії рафінованої, борошна, круп), які використані не в господарській діяльності є необґрунтованим, а суми у розмірі 13 000 грн. та 22457 грн. відповідно, включені до суми грошового зобовязання з ПДВ, визначеного податковим повідомленням рішенням № від 04.12.2018 року безпідставно.

Щодо порушень, викладених на стор.6 ОСОБА_1 перевірки (а.с.39 т.с.1) щодо заниження ФГ «Сапфір-Агро» податкових зобовязань з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобовязань на суму товару (цукру) в господарській діяльності на суму 10 333 грн. суд зазначає, що не дивлячись на те, що зазначене порушення включено відповідачем до розрахунку складових суми грошового зобовязання (п.5 Розрахунку), визначеного податковим повідомленням рішенням № від 04.12.2018 року (а.с.25 т.с.2), сума за цим правопорушенням як складова загальної суми 639879 грн. зазначена як «0».

Тобто, сума грошового зобовязання за порушенням «не підтвердження факту використання в господарській діяльності цукру» фактично не мала впливу на формування суми грошового зобовязання визначеного податковим повідомленням рішенням № від 04.12.2018 року, оскільки не ввійшло в загальну суму ППР 639879 грн.

Отже, наведені відповідачем в ОСОБА_1 перевірки аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що підтверджують заниження ФГ «Сапфір-Агро» податкових зобовязань з ПДВ за рахунок не нарахування податкових зобовязань на суми товарів/послуг, які використані не в господарській діяльності.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України)

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог.

З урахуванням викладеного вище, суд скасовує податкове повідомлення-рішення Головного управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі 04.12.2018 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 799 848,75 грн. (639 879,00 грн. за податковим зобовязанням, 159969,75 грн. штрафні санкції).

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 6-9, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) від 04.12.2018 року №.

Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Фермерського господарства "САПФІР-АГРО" (, вул. Смішко, буд.9, с. Музиківка, Білозерський район, Херсонська область) судовий збір у сумі 11997 (одинадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто сім) грн. 73 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 11 березня 2019 р.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 111030300