Справа № 813/923/16
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/914/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Глушка І.В.,

секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_3 та Мостиської районної державної адміністрації на постанову Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Кухар Н.А.), ухвалену у відкритому судовому засіданні в м.Львові о 13 год 31 хв 17 листопада 2016 року, повне судове рішення складено 22 листопада 2016 року, у справі № 813/923/16 за позовом ОСОБА_3 до Мостиської районної державної адміністрації, першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Надії Іванівни про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання здійснити перерахунок заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

21.03.2016 ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до Мостиської районної державної адміністрації, першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Надії Іванівни, просила, з врахуванням доповнень від 14.07.2016 :

визнати протиправним та скасувати розпорядження першого заступника голови Мостиської райдержадміністрації Голуб Надії Іванівни №31/01-05 від 17 лютого 2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3», яким на ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення етики поведінки державного службовця;

провести перерахунок заробітної плати на час дії дисциплінарного стягнення з урахуванням доповнень до позовної заяви;

визнати незаконним та скасувати розпорядження першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Надії Іванівни №53/01-05 від 15.03.2016 про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3 у вигляді догани за невиконання службових обов'язків;

стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_3: визнано протиправним та скасовано розпорядження першого заступника голови Мостиської райдержадміністрації Голуб Надії Іванівни №53/01-05 від 15 березня 2016 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3». В решті позовних вимог відмовлено. Стягнено з Мостиської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 236,20 грн.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_3 та Мостиська районна державна адміністрація подали апеляційні скарги.

ОСОБА_3 просила скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року в частині відмови в позові та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що розпорядження №31/01-05 від 17.02.2016 не досліджено судом першої інстанції, оскільки догану оголошено за порушення етики поведінки державного службовця, однак у ст.14 Закону України «Про державну службу» така термінологія відсутня. Скаржник вказує, що в суді першої інстанції не доведена належним чином правомірність не проведення службового розслідування. Зазначає, що суд першої інстанції не витребував у відповідача документи для вирішення питання про перерахунок заробітної плати. Скаржник зазначає також, що під час розгляду справи встановлені факти упередженого ставлення керівництва Мостиської районної державної адміністрації до позивача, штучного створення умов для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що суд першої інстанції не врахував.

Мостиська районна державна адміністрація просила скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при обранні виду стягнення враховано, що працівник без поважних причин не виконав вказівки керівника. Скаржник вказує, що судом першої інстанції неналежно досліджено факт здійснення в час проведення семінару прийому громадян керівником служби. Також зазначає, що позивач знала про семінар та свідомо не мала наміру брати в такому участь. Крім того, скаржник вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що до матеріалів справи долучені копії розпоряджень про застосування дисциплінарних стягнень до позивача і попередніми керівниками райдержадміністрації.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, в задоволенні апеляційної скарги Мостиської районної державної адміністрації відмовлено повністю. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у справі №813/923/16 в частині відмови у визнанні протиправним та скасування розпорядження першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Надії Іванівни №31/01-05 від 17.02.2016 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3» скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Надії Іванівни №31/01-05 від 17.02.2016 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3». В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року касаційну скаргу Мостиської районної державної адміністрації задоволено частково, постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2017 року у цій справі скасовано, а справу №813/923/16 направлено на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

В судовому засіданні представник Мостиської районної державної адміністрації подану апеляційну скаргу підтримав, інші учасники справи в судове засідання не з'явились, явку повноважних представників не забезпечили, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 з 1999 року працювала на посаді начальника служби у справах дітей Мостиської райдержадміністрації.

17 лютого 2016 року Розпорядженням першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Надії Іванівни № 31/01-05 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_3» на підставі службової записки ОСОБА_5 від 08.02.2016, пояснення ОСОБА_6 від 08.02.2016, пояснення ОСОБА_7 від 08.02.2016, пояснення ОСОБА_8 від 08.02.2016, акта про відмову від надання письмових пояснень ОСОБА_3 від 09.02.2016 на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення етики поведінки державного службовця.

Розпорядженням першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Надії Іванівни від 15 березня 2016 року №53/01-05 на ОСОБА_3 накладено дисциплінарне стягнення - оголошено догану за невиконання службових обов'язків. Підстава : службова записка Шикітки Н.С. від 03.03.2016, акт комісії про відмову від надання пояснення ОСОБА_3 від 04.03.2016, пояснення ОСОБА_7 від 10.03.2016, пояснення ОСОБА_10 від 11.03.2016, пояснення ОСОБА_8 від 11.03.2016, пояснення ОСОБА_6 від 12.03.2016.

Вважаючи вказані розпорядження незаконними та необґрунтованими, ОСОБА_3 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

На час винесення оскаржуваних рішень суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу регулювались положеннями Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII), який втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII).

Статтею 3 Закону № 3723-XII до основних принципів на яких ґрунтується державна служба віднесено принцип персональної відповідальності за виконання службових обов'язків і дисципліни.

Відповідно до статті 5 Закону № 3723-XII державний службовець повинен: сумлінно виконувати свої службові обов'язки; шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування; не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби чи негативно вплинути на репутацію державного службовця.

Згідно з статтею 10 Закону № 3723-XII основними обов'язками державних службовців є, зокрема: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обов'язків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників.

Наказом Головного Управління державної служби України від 04.08.2010 №214 відповідно до статті 5 Закону №3723-XII затверджено Загальні правила поведінки державного службовця, чинній на час виникнення спірних правовідносин, які є узагальненням стандартів етичної поведінки, доброчесності та запобігання конфлікту інтересів у діяльності державних службовців та способів врегулювання конфлікту інтересів (далі).

Відповідно до п.1.5 Розділу І Правил «Загальні положення» поведінка державних службовців має відповідати очікуванням громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до державної служби, сприяти реалізації прав і свобод людини і громадянина, визначених Конституцією України і законами України.

Пунктом 2.4 Розділу ІІ Правил «Загальні обов'язки державного службовця» встановлено, що державний службовець повинен сумлінно виконувати свої посадові обов'язки, дотримуватися високої культури спілкування, шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, інших осіб, з якими у нього виникають відносини під час виконання своїх посадових обов'язків. Державний службовець зобов'язаний не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам суспільства та держави чи негативно вплинути на його репутацію.

Відповідно до пункту 2.5 Розділу ІІ Правил «Загальні обов'язки державного службовця» державний службовець має з належною повагою ставитись до прав, обов'язків та законних інтересів громадян, їх об'єднань, а також юридичних осіб, додержуватися загальновизнаних етичних норм поведінки, культури спілкування (уникати нецензурної лексики, не допускати використання підвищеної інтонації під час спілкування), не повинен проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог, допускати прояви бюрократизму, відомчості та місництва, нестриманість у висловлюваннях та не вчиняти дій, що дискредитують орган державної влади або ганьблять репутацію державного службовця.

Статтею 14 Закону №3723-XII встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються до державного службовця за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за порушення правил професійної етики, інший вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Відповідно до статті 147 Кодексу Законів про працю України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, положення якого до спірних правовідносин застосовуються субсидіарно, (далі - КЗпП України) за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (частина 1 статті 147-1 КЗпП України).

Згідно з статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

З матеріалів справи встановлено, що службовою запискою головного спеціаліста - бухгалтера служби у справах дітей ОСОБА_5 від 08.02.2016 повідомлено першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Н.І. про те, що начальник служби у справах дітей Мостиської райдержадміністрації ОСОБА_3 порушує етику державного службовця та принижує бухгалтера як працівника. Зазначено, що з середини 03 лютого 2016 року та упродовж трьох днів на підвищених тонах, начальник служби кричала, принижувала гідність ОСОБА_5, висуваючи незрозумілі звинувачення щодо взяття новорічних подарунків від профспілки, працівниками які знаходяться у декретній відпустці. Скандали, які продовжувались протягом трьох днів негативно відобразились на стані здоров'я ОСОБА_5 (т.1, а.с. 49).

08.02.2016 на ім'я першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Н.І. надійшла доповідна записка начальника служби у справах дітей райдержадміністрації ОСОБА_3 з проханням звернути увагу і дати повноцінно виконувати обов'язки, які наділені ОСОБА_3 державою. Доповідна записка мотивована тим, що 05.02.2016 року о 9:20 год. головному спеціалісту - бухгалтеру служби у справах дітей райдержадміністрації ОСОБА_5 поставлено доручення надати інформацію по сплаті за 2015 рік профспілкових коштів службою у справах дітей райдержадміністрації, яке виконано не було. Зазначено, що коло 11:00 год., ОСОБА_3 запрошена до керівника апарату ОСОБА_11, де чоловік ОСОБА_5 безпідставно ображав ОСОБА_3, кричав та погрожував. Вказане стало причиною звернення позивача до лікарів «швидкої допомоги», про що зафіксовано у журналі звернень (т.1, а.с.59).

Водночас, позивач відмовилася надавати письмове пояснення з приводу фактів, викладених у службовій записці головного спеціаліста - бухгалтера служби у справах дітей райдержадміністрації ОСОБА_5, про що складено акт від 09.02.2016.

08.02.2019 на ім'я першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Н.І. надано пояснення завідувачем сектору опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей Мостиської райдержадміністрації ОСОБА_8, спеціалістом 1 категорії відділу з питань профілактики бездоглядності та правопорушень серед дітей служби у справах дітей Мостиської райдержадміністрації ОСОБА_7, головним спеціалістом сектору опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей ОСОБА_6 в яких зазначалось про прояви неповаги начальник служби у справах дітей Мостиської райдержадміністрації ОСОБА_3 до співробітників, а саме до головного спеціаліста - бухгалтера служби у справах дітей ОСОБА_5 та неетичну поведінку (т.1, а.с.51-53).

09.02.2016 на ім'я першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Н.І. на доповідну записку ОСОБА_3 надано пояснення керівником апарату ОСОБА_11 та головного спеціаліста - бухгалтера служби у справах дітей ОСОБА_5, в яких також вказано на неетичну поведінку ОСОБА_3 (т.1, а.с.60-63).

На підставі зазначених матеріалів винесено Розпорядженням першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Надії Іванівни від 17 лютого 2016 року № 31/01-05.

В суді першої інстанції допитані в якості свідків працівники Мостиської районної державної адміністрації залишити, які підтвердили, що позивач 03-05 лютого 2016 року поводила себе неетично, звинувачувала головного спеціаліста - бухгалтера служби у справах дітей райдержадміністрації ОСОБА_5 та інших працівників, кричала, спричинила сварку, скандал, вела розмову на підвищених тонах.

За таких обставин, враховуючи, що в етику поведінки державного службовця закладено принцип лояльності, відповідно до якого державний службовець повинен утримуватись від будь-яких проявів публічної критики діяльності державних органів, їх посадових осіб, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності винесення розпорядження Іванівни від 17 лютого 2016 року №31/01-05 та оголошення позивачу догану.

При цьому, суд першої інстанції з врахуванням положень пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України, від 13.06.2000 №950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, дійшов вірного висновку, що проведення службового розслідування в даному випадку є правом, а не обов'язком, а відтак його не проведення не вказує на порушення відповідачами порядку прийняття розпорядження про накладення дисциплінарного стягнення на позивача. В свою чергу, вимоги позивача про обов'язкове проведення розслідування не надходило.

Аргументи ОСОБА_3 щодо неправомірності зазначеного розпорядження у зв'язку з відсутністю термінології «порушення етики поведінки державного службовця» у Законі України «Про державну службу», то суд апеляційної інстанції зауважує, що стаття 5 Закону № 3723-XII містить назву «Етика поведінки державного службовця», тоді як затвердженні відповідно до вказаної статті Загальні правила поведінки державного службовця оперує термінами «стандарти етичної поведінки», «вимоги до етики працівників органів державної влади», що на переконання суду апеляційної інстанції вказує на застосування законодавцем вказаної термінології в єдиному значенні, а отже синонімічність вказаних термінів, та не впливає на підставність винесення оскаржуваного розпорядження.

Спростовано матеріалами справи і покликання позивача на винесення зазначеного розпорядження за відсутності ОСОБА_3 на роботі (перебування у відгулі).

Щодо правомірності винесення Розпорядженням першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Надії Іванівни від 15 березня 2016 року №53/01-05, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи підставою винесення вказаного розпорядження стала відсутність позивача на семінарі щодо роз'яснення Закону України «Про запобігання корупції» 03.03.2016.

Так, 03.03.2016 на ім'я першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Н.І. начальником відділу організаційно-кадрової роботи апарату райдержадміністрації Шикітко Н.С. подано службову записку із переліком осіб, відсутніх на семінарі щодо роз'яснення Закону України «Про запобігання корупції» 03.03.2016, веред яких зазначено позивача.

Згідно з службовою запискою позивача від 03.03.2016 №01-09/37 ОСОБА_3 про проведення вказаного семінару повідомлено не було.

04.03.2016 комісією складено акт про те, що начальник служби у справах дітей райдержадміністрації ОСОБА_3 відмовилась надати пояснення щодо відсутності на семінарі щодо роз'яснення Закону України «Про запобігання корупції» 03.03.2016.

Як вбачається з пояснень, наданих спеціалістом I категорії відділу з питань профілактики бездоглядності та правопорушень серед дітей служби у справах дітей Мостиської райдержадміністрації ОСОБА_7, заступником начальника служби - начальником відділу з питань профілактики бездоглядності та правопорушень серед дітей ОСОБА_10, головним спеціалістом сектору опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей ОСОБА_6, завідувачем сектору опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей Мостиської райдержадміністрації ОСОБА_8 03.03.2016 о 10:55 головний спеціаліст сектору опіки, піклування та усиновлення служби у справах дітей ОСОБА_6 повідомила ОСОБА_3 про проведення семінару (т.1, а.с. 163-167).

В доповненнях до позовної заяви позивач зазначає, що обов'язковість проведення вказаного семінару не була обумовлена письмовим розпорядженням керівника або іншим нормативним актом, з восьми працівників відсутніх на семінарі, лише позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а на час проведення семінару позивач була зайнята виконанням своїх безпосередніх обов'язків.

Так, основні обов'язки державних службовців закріплені статтею 10 Закону № 3723-XII, а також закріплені Посадовою інструкцією начальник служби у справах дітей райдержадміністрації, затвердженою головою Мостиської районної державної адміністрації 08.05.2015, Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників Мостиської районної державної адміністрації, затверджені 13.03.2015, копії яких долучено до матеріалів справи.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що з метою встановлення правомірності вказаного розпорядження, необхідно встановити чи дійсно позивачем допущено невиконання службових обов'язків, при цьому також необхідно встановити співрозмірність понесеної позивачем дисциплінарної відповідальності його діям.

Із змісту оскарженого розпорядження вбачається, що позивача притягнуто до відповідальності за невиконання службових обов'язків та на підставі статті 14 Закону України «Про державну службу» та статті 147-149 КЗпП України оголошено догану.

Частиною 2 статті 14 Закону № 3723-XII встановлено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу: попередження про неповну службову відповідність; затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Як вірно зазначено судом першої інстанції підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, зокрема : КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

З врахуванням обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Розпорядження від 15 березня 2016 року №53/01-05 винесено без врахування всіх обставин, зокрема того, що позивач про проведення навчання повідомлена за 5 хв. до початку проведення семінару, а в цей час позивач мала іншу термінову роботу, визначену службовими обов'язками, докази обов'язкової участі працівників у вказаному семінарі відсутні, а тому не обґрунтовано застосовано до позивача стягнення у виді догани.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності в діях позивача складу дисциплінарного правопорушення, а тому розпорядження від 15.03.2016 за № 53/01-15, яким накладено дисциплінарне стягнення на позивача та оголошено позивачу догану підлягає скасуванню.

Оскільки у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасування розпорядження першого заступника голови Мостиської районної державної адміністрації Голуб Надії Іванівни № 31/01-05 від 17.02.2016 відмовлено, а тому відсутні підстави для проведення перерахунку заробітної плати на час дії дисциплінарного стягнення.

З врахуванням ч.2 ст.77 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності винесених податкових повідомлень-рішень покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення ст.316 КАС України, прецедентної практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності розпорядження № 53/01-05 від 15 березня 2016 року та на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Мостиської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у справі №813/923/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
І. В. Глушко
Повне судове рішення складено 12.03.2019