Справа № 810/3391/17
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3391/17 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Лічевецького І.О.,
за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної охорони України про визнання протиправним рішення, -
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Державної охорони України (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати незаконним рішення Управління Державної охорони України у вигляді наказу № 540-ос від 31 вересня 2017 року в частині звільнення майора ОСОБА_1 з військової служби у запас Служби безпеки України;
- поновити його на посаді головного фахівця другого відділу Управління охорони України.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року в задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким позовні вимоги задовольнити. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, з 15 червня 2012 року ОСОБА_1 проходив службу в Управлінні Державної охорони України за контрактом, строк дії якого закінчився 15 червня 2017 року.
Позивач зазначив що ним 15 квітня 2017 року подано рапорт про бажання продовжити службу, проте він залишився нерозглянутим.
На підставі рапорту заступника директора Департаменту начальника другої Служби Департаменту оперативного забезпечення охорони УДО України від 29 травня 2017 року, та відповідно до наказу Управління Державної охорони України від 02 червня 2017 року № 310-ос ОСОБА_1 звільнено з посади головного фахівця другого відділу другої Служби Департаменту оперативного забезпечення охорони Управління охорони України та зараховано у розпорядження начальника Управління охорони України.
13 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом про надання йому відпустки по догляду за дитиною, проте його рапорт було відхилено з посиланням на пункт 19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та на діючий особливий період, що введений Указом Президента України.
У зв`язку із перебуванням з 02 червня 2017 року на лікарняних та у зв`язку із закінченням терміну контракту, наказом № 492-ос від 10 серпня 2017 року, майору ОСОБА_1 продовжили термін перебування у розпорядженні начальника Управління охорони України.
09 серпня 2017 року позивач подав рапорт з проханням звільнити його з військової служби з дня закінчення листка непрацездатності від 15 липня 2017 року.
15 серпня 2017 року складений лист бесіди заступника начальника першого відділу першої служби ДРОС УДО України з ОСОБА_1 та 31 серпня 2017 року видано наказ № 540-ос, яким ОСОБА_1 звільнено з військової служби згідно з абзацом «ї» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Не погоджуючись з вищенаведеними обставинами, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доказів того, що позивач висловив бажання продовжувати військову службу суду не надано, а в дослідженій в судовому засідання особовій справі такі рапорти відсутні та враховуючи те, що позивачем самостійно, власноруч та без примусу подано рапорт про звільнення і це ним підтверджено під час розгляду справи, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі-Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із ч. 4 ст. 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Порядок проходження військової служби за контрактом особами рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу Управління державної охорони України (далі - Управління) та особливості проходження ними військової служби у воєнний час регулюється Положенням про проходження військової служби за контрактом військовослужбовцями Управління державної охорони України, затвердженим Указом Президента України № 982/2007 (далі Положення).
Контракт про проходження військової служби в Управлінні - письмова угода, що укладається між громадянином України та державою, від імені якої виступає Управління, для встановлення правових відносин між сторонами під час проходження військової служби.
Військовослужбовці Управління, які бажають продовжити службу, за 4 місяці до закінчення строку контракту подають рапорт за командою начальникові Управління державної охорони України з проханням укласти новий контракт. Безпосередній начальник військовослужбовця готує на нього атестацію з висновком щодо доцільності укладання нового контракту. Військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі та бажають продовжувати службу, кадрові підрозділи щоразу перед продовженням строку служби направляють для проходження військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до дальшого проходження військової служби. Результати медичного обстеження додаються до рапорту про укладання контракту, після чого начальник підрозділу погоджує рапорт з керівництвом кадрових підрозділів, підрозділів професійної підготовки, внутрішньої безпеки та доповідає керівництву Управління.
Відповідно до вимог п. 3.8.5. Інструкції з діловодства УДО України (витяг якої міститься в матеріалах справи), позивач мав право звернутися із рапортом про виявлене ним бажання продовжити військову службу за контрактом, шляхом подання (надсилання поштою) керівництву Управління відповідного рапорту на реєстрацію через відділ діловодства УДО України.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем було подано відповідний рапорт за 4 місяці до закінчення дії контракту (до 15 лютого 2017 року), як це врегульовано законодавством.
Відповідно до абзацу «ї» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці які в особливий період (крім проведення мобілізації та введення воєнного стану) проходять військову службу за контрактом і строк контракту яких закінчився, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №2232-ХІІ, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Підсумовуючи вищенаведені норми законодавства, та те, що докази того, що позивач висловив бажання продовжувати військову службу в матеріалах справи відсутні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведене.
Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

І.О. Лічевецький