Справа № 0540/8015/18-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №0540/8015/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Казначеєва Е.Г.

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Кобець О.А.

за участю сторін по справі:

позивач: ОСОБА_2, ОСОБА_3 (за ордером)

відповідач: ОСОБА_4 (за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (суддя Олішевська В.В.) від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/8015/18-а (дата складання повного тексту рішення 13 грудня 2018 року) за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка виражається в не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 надбавки, як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сімї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожного непрацездатного члена сімї, зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вказану надбавку в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожного непрацездатного члена сімї, а саме, на неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яка виражається в не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_2 надбавки, як непрацюючому пенсіонеру, який має на своєму утриманні непрацездатних членів сімї, що належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожного непрацездатного члена сімї, зобовязання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вказану надбавку в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожного непрацездатного члена сімї, а саме, на неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не прийняття рішення за результатами повторного розгляду заяви від 16 січня 2018 року; зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 16 січня 2018 року щодо призначення надбавки на непрацездатних членів сімї віком до 18 років та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду. В решті позовних відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначив, що судом не прийнято до уваги те, що відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» він має право на нарахування надбавки до пенсії на непрацездатних членів сім'ї - неповнолітніх дітей, яке було порушено відповідачем. Позивач також зазначив, що відповідно до ч.5 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному п.4 ч.2 зазначеної статті (визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії), суд може зобовязати відповідача субєкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права субєкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного зясування обставин в адміністративній справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як отримувач пенсії по інвалідності на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», є інвалідом, який не працює, що підтверджується протоколом з його пенсійної справи від 21.08.2018 року.

Позивач був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, а саме: з м. Єнакієве Донецької області до м. Маріуполь, бул. Хмельницького буд.14, кв.55, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 22.05.2018 року № 13403.

Позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, які є внутрішньо переміщеними особами, місце проживання яких зареєстровано на території проведення антитерористичної операції (м. Єнакієве Донецької обл.), а фактичне місце проживання/перебування зареєстровано на території України (м. Маріуполь Донецької обл.), що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 10.08.2017 року № та №.

16.01.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області з заявою про призначення пенсії, відповідно до якої просив призначити йому як непрацюючому пенсіонеру надбавку на непрацездатних членів сімї - неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні.

На наведене звернення відповідач листом від 12.03.2018 року № 3323/03-1 повідомив позивача про те, що відповідно до п. а ч. 1 ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у звязку з тим, що в порушення п. 9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, ним було надано довідки про навчання його неповнолітніх дітей, які видані навчальними закладами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території (м. Єнакієво Донецької обл.), а тому є недійсними і повернуті позивачу.

Не погодившись з відповіддю Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та просив суд визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови в нарахуванні та виплати позивачу надбавки на підставі п. а ч. 1 ст. 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу надбавку на підставі п. а ч. 1 ст.16 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у звязку з наявністю на його утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, з розрахунку на кожного непрацездатного члена сім'ї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2018 року у справі №805/2424/18-а (набрало чинності 12.07.2018 року) позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії задоволено частково. Зобовязано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву від 16.01.2018 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач листом № 9655/03-1 від 24.07.2018 року повідомив позивача про те, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2018 року №805/2424/18-а повторно розглянуто заяву від 16.01.2018 року щодо призначення надбавки на непрацездатних членів сімї віком до 18 років. Крім того, розяснено, що згідно п. 9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України30.01.2007 року № 3-1, для призначення надбавки на дитину віком до 18 років(50% від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність), позивачу необхідно надати довідки з навчальних закладів, які розташовані на підконтрольній українській владі території, до органу Пенсійного фонду України за фактичним місцем проживання або до головного управління. Також, вказано, що у разі незгоди з відповіддю органів Пенсійного фонду України, позивач має право оскаржити їх дії або бездіяльність у вищому органі або суді.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Частиною 1 статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 pоку N 2262-XII (далі Закон N 2262-XII) встановлено, що до пенсії по інвалідності, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), нараховується, зокрема, надбавка непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сімї (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сімї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. При цьому надбавка нараховується тільки на тих членів сімї, які не одержують пенсійні виплати із солідарної системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування, державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомогу на дітей одиноким матерям. За наявності права одночасно на пенсію, зазначені види допомоги і надбавку до пенсії по інвалідності на непрацездатного члена сімї за вибором пенсіонера може бути призначено пенсію, державну соціальну допомогу або нараховано на цього члена сімї надбавку. За наявності в сімї двох або більше пенсіонерів кожний непрацездатний член сімї, який перебуває на їх спільному утриманні, враховується для нарахування надбавки тільки одному з пенсіонерів за їх вибором.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2018 року у справі №805/2424/18-а встановлено, що Головним управлінням ПФУ в Донецькій області було порушено право позивача на нарахування надбавки до пенсії на непрацездатних членів сімї неповнолітніх дітей.

Наведеним судовим рішенням також встановлено безпідставним неприйняття відповідачем довідки з навчальних закладів про навчання неповнолітніх дітей позивача, які перебувають на його утриманні, з тих підстав, що вони видані навчальними закладами, які знаходяться на непідконтрольній українській владі території, а тому є недійсними.

У судовому рішенні у справі №805/2424/18-а встановлено, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Позивач надав довідки, які видані навчальними закладами, а не особами, що передбачені ч.2 ст.9 вказаного Закону. Такі довідки не можуть позбавляти особи права на отримання надбавки на непрацездатних членів сім'ї (неповнолітніх дітей), які перебувають на його утриманні.

Крім того, Закон не ставить право особи на отримання надбавки до пенсії на непрацездатних членів сім'ї в залежність від навчального закладу, яким видана довідка, а чітко визначає, що така надбавка до пенсії нараховується непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Перебування дітей позивача на державному утриманні чи утриманні іншої особи, чи наявність обставин, які б позбавляли його права на нарахування такої надбавки - судом не встановлено.

Отже, право позивача на нарахування надбавки до пенсії на непрацездатних членів сім'ї - неповнолітніх дітей - порушено.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Частиною 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачем при повторному розгляді заяви позивача від 16.01.2018 року на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.05.2018 року по справі № 805/2424/18-а знов було відмовлено в призначенні надбавки на непрацездатних членів сімї віком до 18 років, оскільки в порушення п. 9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1, ним було надано довідки про навчання його неповнолітніх дітей, які видані навчальними закладами, які знаходяться на непідконтрольній українській владі території .

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об'єднаного королівства» (заява № 22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).

Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 21 листопада 2018 року по справі №750/11115/16-а

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що в даному випадку обраний судом першої інстанції спосіб захисту не може забезпечити позивачу ефективний захист його прав, у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та не відповідає завданням адміністративного судочинства. На думку колегії суддів, позов підлягав задоволенню шляхом зобовязання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити позивачу до пенсії по інвалідності надбавку непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сімї (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сімї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у відповідності до вимог частини 1 статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 pоку N 2262-XII.

Водночас, колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи в апеляційній інстанції, відповідачем надано протокол від 31.01.2019 року за яким позивачеві було призначено надбавку до пенсії на неповнолітніх членів сімї з 30.06.2017 року.

Згідно листа відповідача від 06.03.2019 року нарахована позивачеві доплата до пенсії за період з 30.06.2017 року буде виплачена у відповідності до вимог постанови КМУ від 22.08.2018 року №649. Тобто, відповідач свої зобовязання щодо виплати нарахованої позивачеві надбавки до пенсії не виконав, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню в частині зобовязання відповідача виплатити позивачеві нараховану надбавку до пенсії.

Позивачем подана заява про стягнення на його користь понесені витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 2000,00 грн, а також поштові витрати в сумі 121,50 грн.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами частини 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про тре, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката, повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В матеріалах справи міститься угода про надання правової допомоги №117 від 29.08.2018р., укладеного з адвокатом ОСОБА_3, згідно п.1.1 якого виконавець зобовязується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо представництва інтересів замовника в якості представника по справі за позовом замовника про визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії. Однак, наведений договір не містить в собі відомостей щодо надання правової допомоги саме по цій справі.

Доданий акт від 25.12.2018р. виконаних робіт до угоди про надання правової допомоги№117 від 29.08.2018р. також не містить в собі відомостей щодо надання правової допомоги саме по цій справі.

Слід також зазначити, що згідно п.3.2 договору замовник зобовязується оплатити за надання правової допомоги 2 000,00 грн, а загальна вартість робіт виконаних згідно акту від 25.12.2018р. складає 3200 грн.

Крім того, позивачем не надано жодного документу на підтвердження фактичної сплати витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги. Додана до апеляційної скарги квитанція від 29.08.2018р. не містить в собі відомостей щодо фактичної сплати позивачем 2000 грн.

Надані позивачем копії поштових квитанцій також не доводять понесення позивачем витрат, повязаних безпосередньо з розглядом цієї справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що надані позивачем матеріали, не доводять факту понесення ним витрат пов'язаних із наданням правової допомоги по цій справі та поштових витрат, а тому у задоволенні заяви про стягнення понесених витрат на правничу допомогу адвоката та поштових витрат слід відмовити.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 23, 33, 139, 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/8015/18-а задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі №0540/8015/18-а змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/8015/18-а викласти в наступній редакції «Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виплатити ОСОБА_2 до пенсії по інвалідності надбавку непрацюючим особам з інвалідністю, які мають на своєму утриманні непрацездатних членів сімї (стаття 30), - на кожного непрацездатного члена сімї в розмірі 50 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність у відповідності до вимог частини 1 статті 24 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 pоку N 2262-XII.».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 0540/8015/18-а залишити без змін.

Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 13 березня 2019 року.

Повне судове рішення складено 14 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 13 березня 2019 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: Е.Г. Казначеєв

ОСОБА_1