Справа № 805/4880/18-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року справа №805/4880/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 805/4880/18-а (головуючий І інстанції Циганенко А.І., повний текст рішення складено 3 грудня 2018 року у приміщенні суду за адресою: вул. Добровольського, 1, м. Словянськ Донецької області) за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі-позивач, Фонд соціального захисту) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі-відповідач ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська») про стягнення з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь Державного бюджету України адміністративно господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році, у розмірі 2 023 162,12 грн та пеню у розмірі 80 117,40 грн (а.с. 4-6).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року позов задоволено (а.с. 94-96).

Стягнуто з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2017 році, у сумі 2 023 162 (два мільйона двадцять три тисячі сто шістдесят дві) гривні 12 копійок та пеню у сумі 80 117 (вісімдесят тисяч сто сімнадцять) гривень 40 копійок.

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача становила 3421 осіб за 2017 рік, з яких 3081 робоче місце, це місця на яких робота інвалідів заборонена. Зокрема це: гірничний робітник очисного вибою, прохідник, гірничний робітник підземний з ремонту гірничних виробок та інші, а відтак норматив необхідно визначати виходячи з кількості 340 робочих місць. Вважає, що праця інвалідів може використовуватись на тих підприємствах та на тих посадах, де це є обєктивно можливим з урахуванням особливостей захворювання інваліда. А у випадку, коли умови праці передбачають підвищений ризик для життя і здоровя особи, або є важкими, то на таких посадах праця інвалідів використовуватися не може. Також зазначив, що обовязок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком підбирати та працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, оскільки підприємства самостійно працевлаштовують інвалідів тільки тих, хто був направлений центром зайнятості чи звернувся самостійно до роботодавця. Звертає увагу, що позивачем не доведено випадків відмови підприємством у працевлаштуванні інвалідів, також не надано доказів щодо загальної кількості інвалідів, які наявні в регіоні діяльності підприємства та кількості інвалідів, які потребують в такому регіоні працевлаштування. Вважає, що підприємством було вжито всіх необхідних заходів щодо працевлаштування інвалідів, а саме було подано звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2017 рік до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (а.с. 103-108).

Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від підприємства надійшло клопотання про розгляд справи без його представника.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, заслухав суддю доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги, встановив наступне.

Позивач ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» зареєстровано як юридична особа та йому присвоєно ідентифікаційний (а.с. 49).

08 лютого 2018 року відповідачем поданий «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2017 рік» за даними якого середньооблікова кількість інвалідів у відповідача становить 119 особи з необхідних 137 (а.с. 6).

22 лютого 2017 року центром зайнятості прийнята від відповідача звітність № 01/11-27/5 від 14.02.2017 року «Інформація про попит на робочу силу вакансії форми № 3-ПН» про наявність 55 вакансій (а.с. 48).

17 листопада 2017 року центром зайнятості прийнята від відповідача звітність № 01/11-208/10 від 17.11.2017 року «Інформація про попит на робочу силу вакансії форми № 3-ПН» про наявність1 вакансії (а.с. 66-67).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII та постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 31 січня 2007 року № 70 із змінами і доповненнями.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначені положеннями Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875-XII із змінами і доповненнями.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» та пунктом 4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, підприємству нарахована пеня в сумі 58,94 гривень за порушення термінів сплати адміністративно - господарських санкцій, про що зазначено в розрахунку суми пені на заборгованість по сплаті адміністративно - господарських санкцій за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2017 році (а.с. 20).

У відповідності зі статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно з частиною 2 статті 19 зазначеного Закону, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою статті 19 вказаного Закону, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округляється до цілого значення.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно - господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно - господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньорічної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Статтею 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально - економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 4 статті 20 Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 затверджені форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядок її подання» (далі - наказ № 316).

Відповідно до пп. 1.1. п. 1 Наказу № 316, затверджена форма звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», пп.1.2. п.1 цього Наказу, затверджений Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

Згідно з п.2.1. Порядку подання форми звітності № 3-ПН форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

У пункті 3 розділу ІІ форми вказується кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані № 5076-VI), і за необхідності зазначаються категорії таких громадян, (в тому числі «інваліди»), що визначено пп.3.1.3. п.3.1. Порядку заповнення форми звітності № 3-ПН.

З викладеного вбачається, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів, з огляду на приписи Порядку подання підприємствами, установами організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, роботодавці подають до центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страховик внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття.

Як вже зазначалось, відповідач в лютому 2017 року та листопаді 2017 року звертався до центру зайнятості зі звітністю інформації про попит на робочу силу вакансії форми № 3-ПН проте, з наданих звітів про наявність вакансій та потребу у працівниках за формою № 3-ПН не вбачається, що відповідач шукав для працевлаштування інвалідів (а.с. 48, 66-67).

Тобто, апелянтом не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі яких можливо встановити, що на протязі 2017 року відповідач створив та виділяв робочі місця для працевлаштування інвалідів, про що інформував центр зайнятості.

Суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо специфіки виробничого процесу на підприємстві, яка зумовлює зменшення нормативу робочих місць для інвалідів оскільки вказане питання не регулюється діючим законодавством.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, оскільки вони суперечать чинному законодавству та не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін рішення суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 805/4880/18-а за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення адміністративно-господарських санкцій залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 805/4880/18-а залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 13 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: Т.Г. Арабей

ОСОБА_2