Справа № 818/2420/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 р.Справа № 818/2420/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, повний текст складено 19.09.18 року по справі № 818/2420/18

за позовом ОСОБА_1

до Московсько-Бобрицької сільської ради

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Московсько-Бобрицької сільської ради, в якій просить: визнати протиправними дії Московсько-Бобрицької сільської ради, яка полягає у ненаданні відповіді на запит на інформацію, викладений у заяві від 18.12.2017 року № 712; зобов'язати Московсько-Бобрицьку сільську раду надати ОСОБА_1 інформацію на запит на інформацію, викладений в заяві від 18.12.2017 року № 712.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що позивач 18.12.2017 року на електронну адресу Московсько-Бобрицької сільської ради надіслав заяву № 712, в якій просив надати копії документів, в яких відображені межі та площі земель Московсько-Бобрицької сільської ради, з вказанням меж із землями Облавтодору, ДП "Лебединський агролісгосп" та Держлісгоспу, проте відповіді на дану заяву відповідач не надав.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 скасувати, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що пояснення відповідача, на які посилається суд першої інстанції, не є офіційним документом, оскільки викладені не на офіційному бланку службового документа Московсько- Бобрицької сільської ради, містять підпис невідомої особи, не містять вихідного номеру. Вважає, що лист ТОВ "Всесвіт Онлайн", на який посилається відповідач по справі, не є свідченням неотримання Московсько-Бобрицькою сільською радою заяви позивача № 712, направленої 18.12.2017, оскільки не містить переліку споживачів послуг вказаного інтернет-провайдера, та не дає можливості встановити, чи відноситься до них відповідач. Крім того, на думку позивача, перебої у роботі інтернет-провайдера не впливають на доставку та зберігання електронної поштової кореспонденції. Стверджує, що відповідач в будь-якому випадку отримав вказаний вище електронний лист ОСОБА_1, оскільки направлений на електронну адресу відповідача лист зберігається в електронній поштовій скриньці відповідача і після відновлення роботи Інтернету повинен був бути доставлений Московсько-Бобрицькій сільській раді. З огляду на викладене, посилаючись на ст.ст.8, 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", вважає, що вказаний лист вважається отриманими відповідачем, оскільки оператором ТОВ "Укрнет" не було повідомлено позивача про не відправлення листа чи неотримання його відповідачем. Отже, наданий позивачем до суду скріншот з сайту ТОВ "Укрнет" про направлення позивачем електронного листа на адресу відповідача 18.12.2017, є належними доказами отримання вказаного листа відповідачем. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відповідач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, 18.12.2018 року на електронну адресу Московсько-Бобрицької сільської ради направив заяву № 712 від 18.12.2018 року, в якій просив надати копії документів, в яких відображені межі та площі земель Московсько-Бобрицької сільської ради, з указанням меж із землями Облавтодору, ДП "Лебединський агролісгосп" та Держлісгоспу .

Проте на час розгляду справи відповіді на дану заяву не отримав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо ненадання відповіді на заяву позивача та зобов'язання надати відповідь, оскільки відсутні докази отримання заяви №712 від 18.12.2017 року, направленої на електронну поштову адресу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно зі ст.1 вказаного Закону публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 5, 7 Закону України "Про інформацію", кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно ст. 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації", публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч.1 ст.5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про доступ до публічної інформації", суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з ч.1 ст.13 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків; 4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Отже, Московсько-Бобрицька сільська рада у розумінні Закону України "Про доступ до публічної інформації" є розпорядником інформації.

Пунктом 6 ч.1 ст.14 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно з положеннями ст.16 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом.

Запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.

За визначенням ч.1 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч.2 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (ч.3 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

За приписами ч.5 ст.19 Закону України "Про до ступ до публічної інформації" запит на інформацію має містити: 1) ім'я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв'язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо (ч.6 ст.19 Закону України "Про доступ до публічної інформації").

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

Зі змісту вище наведеної норми вбачається, що обов'язок надання відповіді на запит виникає у розпорядника публічної інформації виключно з моменту отримання належним чином оформленого запиту про надання публічної інформації.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 18.12.2017р. надіслав на електронну пошту відповідача заяву №712.

Разом з тим, доказів отримання відповідачем даної заяви матеріали справи не містять.

Згідно пояснень голови сільської ради, наданих під час розгляду справи у суді першої інстанції, Інтернет-провайдер ТОВ "Всесвіт Онлайн" обслуговує Московсько-Бобрицьку сільську раду. В листопаді - грудні 2017 року дана фірма проводила технічні роботи, в зв'язку з чим доступ користувачів до Інтернету був обмежений.

В якості доказів направлення на адресу Московсько-Бобрицької сільської ради заяви № 712 від 18.12.2017 позивачем надано роздруківку з власної електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 за 18.12.2017.

Разом з тим, зазначена роздруківка не містять інформації про отримання відправлення, зазначених як вкладення, а тому не є доказом отримання Московсько-Бобрицькою сільською радою заяви ОСОБА_1 № 712 від 18.12.2017.

Іншого підтвердження щодо отримання Московсько-Бобрицькою сільською радою заяви ОСОБА_1, направленої електронною поштою 18.12.2017 позивачем надано не було. Дана обставина, зокрема, унеможливлює відлік належних строків для надання відповіді на відповідну заяву позивача.

При цьому, відповідачем в поясненнях до суду зазначено, що Московсько-Бобрицька сільська рада заяву ОСОБА_1 № 714 від 18.12.2017 не отримувала, про що позивача було повідомлено під час телефонної розмови в січні 2018 року, та запропоновано надіслати заяву через поштове відділення.

Доводи позивача про те, що він позивач жодного разу не спілкувався з працівниками Московсько-Бобрицької сільської ради, на думку колегії суддів, не свідчать про отримання Московсько-Бобрицькою сільською радою заяви ОСОБА_1 від 18.12.2017, не є доказом протиправності дій відповідача у спірних відносинах, та не впливають на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Твердження позивача про те, що оскільки після відправки електронного листа на його електронну пошту не надійшло технічне повідомлення про не доставляння листа, то таке повідомлення вважається доставленим кінцевому адресату, самі по собі не є доказом отримання Московсько-Бобрицькою сільською радою заяви позивача № 712, відправленої 18.12.2017 .

З приводу посилань позивача на ст.ст.8, 11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" колегія суддів зазначає наступне.

За визначенням ст.5 цього Закону електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Позивач вказує, що відповідно до ст.8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Зазначає, що згідно з ч.4 ст.11 цього Закону Якщо автор і адресат у письмовій формі попередньо не домовилися про інше, електронний документ вважається відправленим автором та одержаним адресатом за їх місцезнаходженням (для фізичних осіб - місцем проживання), у тому числі якщо інформаційна, телекомунікаційна, інформаційно-телекомунікаційна система, за допомогою якої одержано документ, знаходиться в іншому місці.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.11 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу.

Якщо попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження.

У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом.

Враховуючи викладене, колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що заява № 712, направлена на електронну адресу відповідача 18.12.2017, була доставлена відповідачеві після відновлення нормальної роботи Інтернету, та вважається отриманою Московсько-Бобрицькою сільською радою.

Натомість, наведеними положеннями Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" закріплено, що електронний документ вважається одержаним адресатом лише в тому випадку, з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, можливістю подати особисто заяву № 712 від 18.12.2017 або направити її відповідачеві засобами поштового зв'язку позивач не скористався.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо доведеності факту отримання відповідачем листа та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права відсутні підстави для задоволення вимог поданої представником позивача апеляційної скарги про скасування рішення суду.

З приводу вимог апеляційної скарги про стягнення з Московсько-Бобрицької сільської ради судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, оскільки відповідач не має пільг та не звільнений від сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст.139 КАС України).

Тобто, що законом не передбачено стягнення з відповідача судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанції, а встановлено лише право відповідача на компенсацію витрат, понесених відповідачем, за рахунок Державного бюджету, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, як це має місце у даній справі.

При цьому, питання про зміну апеляційним судом розподілу судових витрат у суді першої інстанції може мати місце лише в тому випадку, якщо суд апеляційної інстанції змінить судове рішення або ухвалить нове. Разом з тим, як зазначалось вище, підстави для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції чи ухвалення нового рішення у даній справі відсутні.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв'язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.09.2018 року по справі № 818/2420/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 11.03.2019 року