Справа № 808/2975/16
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року

Київ

справа №808/2975/16

адміністративне провадження №К/9901/21651/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу № 808/2975/16

за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на постанову Запорізького окружного адміністративного суду, прийняту 06 лютого 2017 року, у складі колегії суддів: головуючого судді - Прасова О.О., суддів: Батрак І.В., Дуляницької С.М., та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, постановлену 06 липня 2017 року, у складі колегії суддів: головуючого судді - Юрко І.В., суддів: Чумака С.Ю., Гімона М.М.,

І. Суть спору

1. У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Національної поліції України, Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 29.09.2016 року №146о/с в частині звільнення його з посади начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України;

1.2. поновити його на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України;

1.3. стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу до моменту фактичного поновлення на службі в Національній поліції України.

2. В обґрунтування позову зазначає, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №2370о/с «По особовому складу», згідно з пунктом 9 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до «Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29.07.1991, полковника міліції ОСОБА_1 з 06.11.2015 звільнено в Запас Збройних Сил за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) до Національної поліції).

2.1. Наказом Національної поліції України №13о/с від 07.11.2015 «По особовому складу» відповідно до пунктів 9, 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та згідно з наказом Національної поліції України №13 від 06.11.2015 «Про затвердження тимчасового штату Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції», з 07.11.2015 позивача, який мав спеціальне звання «полковник міліції», призначено начальником управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області, присвоївши йому спеціальне звання «полковник поліції».

2.2. 11.02.2016 позивача згідно з Наказом №92о/с «По особовому складу» звільнено з посади відповідно до пункту 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

2.3. 10.06.2016 Запорізьким окружним адміністративним судом прийнято постанову по справі №808/731/16, якою скасовано Наказ №92о/с від 11.02.2016 в частині звільнення зі служби в поліції з 17.02.2016. Поновлено позивача на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 18.02.2016.

2.4. 07.07.2016 Національною поліцією України видано Наказ №475о/с «По особовому складу» відповідно до якого позивача поновлено на посаді.

2.5. 20.07.2016 відповідачем за підписом Голови Національної поліції України видано Наказ №514 о/с «По особовому складу», яким звільнено позивача з посади начальника управління внутрішньої безпеки у Запорізькій області та призначено його на посаду начальника управління логістики та матеріально-технічного забезпечення в Запорізькій області.

2.6. 22.08.2016 постановою Запорізького окружного суду по справі №808/2271/16 визнано протиправним та скасовано Наказ Національної поліції України №514о/с від 20.07.2016 «По особовому складу» та поновлено полковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 21.07.2016.

2.7. На виконання постанови Запорізького окружного суду по справі №808/2271/16 прийнято 29.09.2016 Наказ №731о/с, яким скасовано Наказ №514о/с від 20.07.2016 та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки.

2.8. Позивач вказує, що із прийняттям зазначеного Наказу, на його думку, не відбулось ані юридично, ані фактично факту його поновлення.

2.9. Свою позицію позивач мотивує тим, що з вказаного Наказу незрозуміло чи його поновлено у Національну поліцію чи ні (відсутнє посилання у наказі про те, що позивача поновлено на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції), станом на 29.09.2016 вказану посаду обіймала інша особа, тобто, факт прийняття Наказу не мав мети виконати рішення суду.

2.10. Позивач звертає увагу, що його не попереджено про наступне скорочення штату за два місяці та не запропоновано іншу посаду.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. Позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та наказом НП України №13о/с від 07.11.2015 року «По особовому складу» ОСОБА_1 призначено з 07.11.2015 року начальником управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області з присвоєнням спеціального звання «полковник поліції» (а.с.110-зворіт т.1).

4. Наказом НП України від 11.02.2016 року №92о/с ОСОБА_1 був звільнений зі служби в поліції за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 17.02.2016 року (а.с.104 т.1).

5. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2016 року у справі №808/731/16, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2016 року, визнано протиправним та скасовано Наказ НП України №92о/с від 11.02.2016 року, в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 та поновлено його на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки НП України з 18.02.2016 року; стягнуто з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2016 року по 10.06.2016 року в розмірі 47638 грн. 32 коп. (а.с.17-23 т.1).

6. На виконання вказаної постанови суду наказом Голови НП України №470о/с від 07.07.2016 року позивача поновлено на службі в поліції на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області.

7. Наказом Національної поліції від 20.07.2016 року №514о/с полковника поліції ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області та призначено начальником управління логістики та матеріально-технічного забезпечення ГУ НП в Запорізькій області, тобто відбулось переміщення (переведення) з однієї посади на іншу.

8. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22.08.2016 року у справі №808/2271/16, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016 року, визнано протиправним та скасовано Наказ НП України №514о/с від 20.07.2016 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізької області Департаменту внутрішньої безпеки НП України з 21.07.2016 року (а.с.24-27, а.с.122-127 т.1).

9. На виконання постанови Запорізького окружного суду 22.08.2016 року наказом Голови НП України №731о/с від 29.09.2016 року поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки з 21.07.2016 року (а.с.28, 112-зворіт т.1).

10. Наказом Національної поліції України №62 від 26.01.2016 року затверджено штат Департаменту внутрішньої безпеки: скорочувались 854, та вводились 754 посади (а.с.67, 102-103 т.1). При цьому скорочено 100 посад порівняно з Тимчасовою штатною структурою.

11. Наказом Національної поліції України №244 від 25.03.2016 року посада начальника управління внутрішньої безпеки скорочена та введена посада державного службовця, яку обіймав ОСОБА_1 згідно Наказу Департаменту внутрішньої безпеки №43о/с від 01.04.2016 року до 27.07.2016 року (а.с.64-66, 105 т.1).

12. 01.07.2016 року у приміщенні Департаменту внутрішньої безпеки м.Києві начальник відділу кадрового забезпечення та оперативного прикриття ДВБ Національної поліції України ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_1 про скорочення посади начальника управління внутрішньої безпеки згідно з наказом НП України №62о/с від 26.01.2016 року, про що 05.07.2016 року складено акт №1. Крім того, в акті зазначено, що 01.07.2016 року ОСОБА_1 були запропоновані рівнозначні посади: начальників УВБ в Рівненській та Кіровоградській областях, а також керівні посади ГУ НП в Запорізькій області, проте позивач від запропонованих посад відмовився, оскільки виявив бажання продовжувати службу в поліції тільки на посаді начальника УВБ в Запорізькій області (а.с.108 т.1).

13. На підставі заяви начальника відділу кадрового забезпечення та оперативного прикриття ОСОБА_3 від 29.09.2016 року та наказу НП України №62 від 26.01.2016 року «Про затвердження штату Департаменту внутрішньої безпеки» т.в.о.директора Департаменту внутрішньої безпеки ОСОБА_4 видано Наказ №146о/с від 29.09.2016 року «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за підпунктом 4 (у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації) частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 03 жовтня 2016 року (а.с.49 т.1).

14. Не погодившись з вищевказаним наказом №146о/с від 29.09.2016 року про звільнення зі служби, позивач оскаржив його до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

15. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року, позовні вимоги задоволено.

15.1. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 29.09.2016 року №146о/с в частині звільнення полковника поліції ОСОБА_1 (М-050473), начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

15.2. Поновлено полковника поліції ОСОБА_1 (М-050473) на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з 04.10.2016 року.

15.3. Стягнуто з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь полковника поліції ОСОБА_1 (М-050473) грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у сумі 34701 грн. 66 коп.

15.4. В частині поновлення на посаді та виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 8400 грн. 00 коп. рішення суду звернено до негайного виконання.

16. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 не дотримано вимог частин п'ятої статті 68 Закону України «Про Національну поліцію» та не доведено про не можливість подальшого використання ОСОБА_1 на службі, а також документальне не підтвердження відповідачем волевиявлення позивача про залишення на службі виключно на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області.

17. Таку позицію Запорізького окружного адміністративного суду підтримав і Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, який здійснив перегляд цієї справи.

IV. Касаційне оскарження

18. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нове, яким відмовити у позові.

19. В обґрунтування касаційної скарги відповідач вказує на помилкове застосування судами попередніх інстанцій вимог Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), незважаючи на те, що спеціальними нормами, тобто Законом України "Про Національну поліцію" передбачено правове врегулювання працевлаштування поліцейських при проведенні реорганізації та скорочення штатів.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

20. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

21. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

22. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

24. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

25. Визначення публічної служби міститься у пункті 17 частини першої статті 4 КАС України та означає діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

26. Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки регулюється Законом України "Про Національну поліцію", Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення № 114).

27. В силу статті 68 Закону України "Про Національну поліцію" у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

27.1. Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

27.2. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

27.3. Перебування поліцейського, посада якого скорочена, на лікарняному, у відрядженні чи у відпустці не є перешкодою для його призначення на іншу посаду або звільнення зі служби в поліції відповідно до положень цієї статті, за умови його персонального у письмовій формі попередження у встановлений законом строк.

27.4. Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

28. Пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" обумовлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

29. Відповідно до пункту 1 Розділу ХІ Положення про організацію службової підготовки працівників Національної поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2016 року № 50 (далі - Положення № 50) перевірка рівня службової підготовленості проводиться з метою оцінювання як окремого поліцейського, так і підрозділу, органу (закладу, установи) поліції в цілому та здійснюється відповідно до: наказів організаційно-розпорядчого характеру Національної поліції України (для перевірки органу, (закладу, установи) поліції); наказів Міністерства внутрішніх справ України (для перевірки вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських).

30. Згідно з пунктом 2 Розділу ХІ Положення № 50 при здійсненні перевірки вивчається: якість та ефективність навчання в системі службової підготовки; обсяг вивченого на момент перевірки навчального матеріалу, передбаченого тематичним планом; рівень засвоєння поліцейськими навчального матеріалу та вміння застосовувати ці знання на практиці; готовність поліцейських до виконання службових завдань; стан та наявність навчально-матеріальної бази, її оснащення; роль керівника структурного (у тому числі територіального) підрозділу, органу (закладу, установи) поліції в організації навчання.

31. Пунктом 5 Розділу ХІ Положення № 50 передбачено здійснення контролю за рівнем службової підготовленості поліцейських під час: призначення поліцейського на вищу посаду, інструктажу перед заступанням на службу, проведення навчального (контрольно-перевірочного) заняття, здачі заліків за підсумками проходження навчально-перевірочного збору, закріплення вогнепальної зброї; проведення комплексного інспектування, контрольної, цільової та підсумкової перевірок.

32. Форми перевірки рівня знань та умінь поліцейського містяться у пункті 6 Розділу ХІ Положення № 50 та полягають у письмовому виконанні завдань (тестування); практичному виконанні вправ, нормативів, ситуативних завдань; усному опитуванню (проводиться виключно в межах навчального заняття та під час інструктажу перед заступанням на службу поліцейського).

33. У пункті 11 Розділу ХІ Положення № 50 передбачені етапи проведення підсумкової перевірки:

33.1. перший - складання заліків зі службової підготовки поліцейськими органу поліції (проводиться протягом 30 діб з моменту закінчення навчального року). До участі у першому етапі залучається не менше 70 відсотків від фактичної чисельності поліцейських підрозділу поліції;

33.2. другий - складання заліків зі службової підготовки поліцейськими, які на першому етапі з різних причин заліки не складали, та перескладання їх тими, які отримали оцінку "незадовільно" з одного з видів службової підготовки (проводиться протягом 45 діб після завершення першого етапу, з обов'язковим урахуванням терміну, необхідного для самостійної підготовки).

33.3. Поліцейським, які за результатами першого етапу підсумкової перевірки отримали хоча б з одного з видів службової підготовки оцінку "незадовільно", надається право на перескладання заліку відповідно до встановлених строків.

33.4. Для самостійної підготовки до перескладання заліку поліцейському надається термін не менше 30 діб (обчислюється з дня отримання незадовільної оцінки зі службової підготовки).

33.5. Поліцейський, який за результатами двох етапів підсумкової перевірки отримав оцінку "незадовільно" з тактичної, загальнопрофільної, фізичної та/або вогневої підготовок, вважається таким, який потребує підвищення професійного рівня і підлягає обов'язковому (відповідно до графіка) направленню на навчально-перевірочні збори.

36. За змістом статті пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

37. Частиною другою статті 40 КЗпП України обумовлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

38. Згідно зі статтею 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

38.1. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

38.2. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

39. В силу статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

39.1. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

39.2. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

40. Приписами частин першою - другою статті 235 КЗпП України врегульовано, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

40.1. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

42. Відповідно до пункту 6 Розділу ІІІ Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260) поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

42.1. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

43. Пунктом 9 Розділу І Порядку № 260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

VI. Позиція Верховного Суду

44. Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах поліції на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області з присвоєнням спеціального звання «полковник поліції», що відповідно до положень пункту 17 частини першої статті 4 КАС України відноситься до публічної служби.

45. Так, відповідно до наказу Національної поліції України №62 від 26.01.2016 року затверджено штат Департаменту внутрішньої безпеки: скорочувались 854, та вводились 754 посади.

46. Наказом Національної поліції України №244 від 25.03.2016 року посада начальника управління внутрішньої безпеки скорочена та введена посада державного службовця, яку обіймав ОСОБА_1, згідно наказу Департаменту внутрішньої безпеки №43о/с від 01.04.2016 року до 27.07.2016 року.

47. Таким чином, відповідно до наказу, звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відбулось у зв'язку зі скороченням штатів відповідно до пункту 4 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

48. Проте, наказом ДВБ Національної поліції України №98о/с від 27.07.2016 року на посаду начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області було призначено майора поліції ОСОБА_5, який обіймав зазначену посаду на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

49. За таких обставин, фактично посада начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України свого існування не припиняла, та була наявна в штаті УВБ в Запорізькій області, в тому числі й на час звільнення позивача.

50. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

51. Так, нормами спеціального законодавства, а саме статті 68 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції здійснюється за умови можливості його подальшого використання на службі та з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров'я, ставлення до виконання службових обов'язків.

52. В той же час, нормами загального трудового законодавства, а саме статтею 49-2 КЗпП України врегульовано, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, установі, організації.

53. Таким чином, наведеними нормами врегульовано процедуру призначення поліцейського, посада якого скорочується, на іншу посаду, а також порядок пропонування такої посади.

54. З огляду на відсутність в Законі України "Про Національну поліцію" спеціальних положень, які регулюють порядок пропонування поліцейському іншої вакантної посади, в даному випадку підлягають застосуванню загальні положення КЗпП України.

55. Судами встановлено, що доказів персонального письмового попередження ОСОБА_1 про його можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення не надано.

56. Верховний Суд звертає увагу, що в період з 18.02.2016 року по 07.07.2016 року позивач фактично не перебував на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області, йому не нараховувалось грошове утримання, оскільки лише 07.07.2016 року наказом Голови НП України №470о/с позивача було поновлено на службі в поліції на посаді начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області на виконання постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2016 року у справі №808/731/16.

57. Аналіз вищенаведених норм права та обставин справи дають підстави для висновку, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільняються не усі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені.

58. Водночас, у випадку перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні, звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями, тощо.

59. При цьому, саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів до і після реорганізації.

60. За такого правового врегулювання та обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність реорганізації, пов'язаної зі скороченням посади начальника управління внутрішньої безпеки в Запорізькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, яку займав позивач.

61. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

62. Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків судів та обставин справи не спростовують.

63. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VII. Судові витрати

64. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 06 лютого 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець