Справа № 357/14114/18
Суддя: Орєхов О. І.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

06 березня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Сокур О. В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції батальону № 1 роти № 1 УПП у Київській області Кравчука Олександра Анатолійовича про визнання неправомірними дії та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з адмінінстративним позовом до старшого лейтенанта поліції батальону № 1 роти № 1 УПП у Київській області Кравчука Олександра Анатолійовича про визнання неправомірними дії та скасування постанови, посилаючись на наступні обставини.

20 листопада 2018 року старшим лейтенантом поліції Кравчуком Олександром Анатолійовичем, було винесено постанову серія ЕАБ №744517 про притягнення його, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 308 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу 340 гривень. Відповідно до постанови, він нібито о 23 годині 40 хвилин, рухаючись за кермом автомобіля по шосе Київ-Одеса, керував автомобілем у якого не горіла ліва фара в режимі ближнього світла фар в темний час доби.

Зазначені дії інспектора вважає протиправними, а постанова є незаконною, винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню за таких підстав.

20 листопада 2018 року, він рухався в транспортному засобі ЗАЗ Т13110, під`їджаючи до м. Біла Церква по шосе Київ-Одеса 78 км., Білоцерківського району він був зупинений працівником поліції. До його автомобілю підійшов працівник поліції ОСОБА_2 , який вимагав пред`явити йому документи, а саме водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, і сказав, що у нього не горить ближня ліва фара, після того як поліцейський провіривши у нього документи сказав, що на нього буде складена постанова і винесен штраф.

Оскільки, того ж дня перед виїздом з м. Київа десь о 20:00 він (згідно пункту 2.3а ПДР) перевірив технічний стан свого авто і переконався у справності всіх компонентів (у тому числі і давності лівої фари), він робить висновок, що ліва фара у режимі ближнього світла перестала працювати в дорозі. Але помітити це він не міг. Він вдруге спробував пояснити інспектору порядок дій у разі виникнення несправностей в дорозі згідно пункту 31.5 ПДР, але інспектор повідомив про необхідність складання та винесення постанови. Він зрозумів, що довести неправомірність дій інспектора у прямому діалозі неможливо, і сказав, що винесену постанову він буде оскаржувати в суді у встановленному порядку. Таким чином, висловлення звинувачень у його бік, інспектор Кравчук О.А одразу виніс постанову, не розглянувши справу по суті. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи та свідки, та взагалі з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення а також інші обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. Згідно винесеної постанови, адміністративне порушення передбачене частиною 1 статті 122 КупАП. Данна стаття містить лише одну згадку щодо освітлювальних приладів, яка звучить як: "порушення правил ... користування зовнішніми освітлювальними приладами". А враховуючи те, що несправність виникла в дорозі, і те, що він діяв чітко згідно пункту 31.5 ПДР, зважає неправомірним винесення постанови як у цілому, так і згідно 1 частини статті 122.

Просив суд визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції роти №1батальону №1УПП у Київський області старшого лейтенант поліції Кравчук Олександра Анатолійовича при винесенні постанови серія ЕАБ № 744517 від 20 Листопада 2018 року про притягнення його ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, скасувати постанову інспектора патрульної поліції роти №1 батальону №1 УПП у Київський області старшого лейтенант поліції Кравчук Олександра Анатолійовича при винесенні постанови серія ЕАБ №744517 від 20 листопада 2018 року про притягнення його ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП ( а. с. 3-4 ).

Ухвалою судді від 05 грудня 2018 року відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( виликом ) сторон ( а. с. 8-9 ).

17.01.2019 року судом за вх. № 1949 отримано від віповідача відзив на позовну заяву про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушеня, в якому просили розгляд справу проводити за відсутності відповідача та у задоволенні позову відмовити в повному обязі мотивуючи тим, що відповідно до постанови, 20.11.2018 о 23 год. 32 хв. водій, ОСОБА_1 , керував автомобілем ЗАЗ ТІ3110, н.з. НОМЕР_1 , на 78 км автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса, у якого не горіла ліва фара в режимі ближнього світла фар в темний час доби, чим порушив вимоги пункту 31.4.3. в) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР). Внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Згідно частини 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам зовнішніх світлових приладів, зокрема, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла (пункт 31.4.3. в) ПДР).

На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. (пункт 2.4. а) ПДР).

У відповідності до частини 1 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово- зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 31.1 ПДР передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно- технічної документації.

У пункті 1.3.1 Вимог, затвердженим Наказом № 710, передбачено, що національним стандартом, зокрема є ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

Пунктом 6.1.6.1 ДСТУ 3649:2010 передбачено, що фари ближнього, дальнього світла та протитуманні фари мають бути укомплектовані джерелами світла і відрегульовані відповідно до вимог настанови щодо експлуатування (інструкції з експлуатації, експлуатаційної документації) колісного транспортного засобу.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що транспортні засоби повинні відповідати національним стандартам в галузі дорожнього руху, відповідно до яких забороняється експлуатація транспортних засобів.

Наведені твердження також узгоджуються з висновком суду апеляційної інстанції, який був викладений у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.10.18 у справі № 357/9581/18.

Відповідно до частини 2 розділу III Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема частинами першою, другою, третьою, п`ятою та шостою статті 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, дані норми, навіть у випадку незгоди Позивача з вчиненим правопорушенням, виключають можливість складення протоколу та зобов`язують Відповідача за результатами розгляду справи приймати відповідне рішення та без складання протоколу виносити постанову про адміністративне правопорушення.

Порядок розгляду адміністративної справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (складання інспектором Державтоінспекції протоколу про правопорушення, розгляд адміністративної справи на підставі цього протоколу уповноваженим органом - Управлінням Державтоінспекції та за результатами її розгляду винесення постанови цим органом) був змінений з урахуванням положень Закону України «Про Національну поліцію» та внесенням змін до КУпАП. Тобто, на теперішній час, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається, саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальне звання), а не Управління патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці де він несе службу в той час.

Відтак підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП здійснена Відповідачем за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення, а не за місцем розташування БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП чи УПП у Київській області ДПП (які не мають повноважень здійснювати розгляд адміністративних справ та виносити відповідні постанови).

Наведені твердження також узгоджуються з висновками судів апеляційної та касаційної інстанції, які були викладені у постановах Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 у справі № 753/17124, від 26.10.2017 у справі № 759/4504/17 та ухвалах від 19.09.2017 у справі № 759/12872/16-а, від 25.10.2017 у справі № 752/16490/17 та ухвалах Вищого адміністративного суду України від 28.12.2016 у справі № 750/8192/16-а та від 11.07.2017 у справі № 760/11627/16-а.

Відтак, на виконання вищевказаних вимог та вимог статтей 268, 278, 279 КУпАП, Відповідач, розпочавши розгляд справи, назвав своє ім`я, посаду та спеціальне звання, зазначив порушення, яке вчинив Позивач, а саме здійснення руху транспортним засобом у якого не горіла ліва фара в режимі ближнього світла фар в темний час доби і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КУпАП, пояснив Позивачеві його права та надав можливість надати письмові чи усні пояснення з приводу вчиненого правопорушення. Після чого інспектор здійснив дослідження та оцінку наявних доказів та повідомив Позивача про прийняте по справі рішення (накладення штрафу на Позивача в розмірі 340 грн. 00 коп.) та виніс Постанову ( а. с. 19-24 ).

Позивач ОСОБА_1 в судове засіданя не з`явився, надав заяву, отримана судом 08.01.2019 року за вх. № 465, в яій просив справу за його позовом до відповідача прос касування постанови розглядати без його участі. Позов підтримує в повному обсязі ( а. с. 14 ).

Відповідач в судове засідання не з`явився, направивши до суду відзив на адміністртивний позов, в якому просить розглядати справу за його відсутності за наявними матеріалами у справі (а. с. 24 ).

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Враховуючи викладене, положення ст. 286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з адміністративним позовом 29.11.2018 р., що підтверджується штапмом суду ( а. с. 3 ), щодо оскарження постанови від 20.11.2018 р., не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку.

Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 20.11.2018 року відносно позивача ОСОБА_1 було складено постанову, серія ЕАБ № 744517, якою останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

З оскаржувальної постанови вбачається, що вказана постанова була складена старшим лейтенантом поліції ботальону №1 роти № 1 УПП в Київській області Кравчуком Олександром Анатолійовичем відносно ОСОБА_1 , який 20.11.2018 року о 23 годині 32 хвилини керував автомобілем у якого не горить ліва фара в режимі ближнього світла фар в темний час доби, чим порушив п. 31.4.3 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 121 КУпАП ( а. с. 2 ).

Зі змісту ст.9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності ( ст. 7 КУпАП).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладеннястягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Як передбачено ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст. 247 КУпАП обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до пункту 1.1. ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9. ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам зовнішніх світлових приладів, зокрема, якщо не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла (пункт 31.4.3. в) ПДР).

На вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. (пункт 2.4. а) ПДР).

У відповідності до частини 1 статті 121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово- зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 31.1 ПДР передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно- технічної документації.

У пункті 1.3.1 Вимог, затвердженим Наказом № 710, передбачено, що національним стандартом, зокрема є ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання».

Пунктом 6.1.6.1 ДСТУ 3649:2010 передбачено, що фари ближнього, дальнього світла та протитуманні фари мають бути укомплектовані джерелами світла і відрегульовані відповідно до вимог настанови щодо експлуатування (інструкції з експлуатації, експлуатаційної документації) колісного транспортного засобу.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що транспортні засоби повинні відповідати національним стандартам в галузі дорожнього руху, відповідно до яких забороняється експлуатація транспортних засобів.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач керував автомобілем, у якого не горіла ліва фара в режимі ближнього світла в темну пору доби.

Тому, посилання позивача у позові на те, що останній перед виїздом з м. Києва десь о 20 годині згідно п. 2.3а ПДР перевірив технічний стан свого авто і переконався у його справності, а ліва фара у режимі ближнього світла перестала працювати в дорозі не заслуговує на увагу, так як позивач, який є водієм транспортного засобу рухаючись в темний час повине був виявити несправності свого автомобіля та у відповідності до вимог ПДР України негайно вжити заходів для усунення зазначених недоліків.

Відповідно до п. 2.3 б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 31.5 ПДР у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а ящо це зробити неможливо рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів за виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Частиною 1 статті 78 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З боку позивача не надано до суду жодного належного та допустиго доказу виконання вищевказаних вимог ПДР.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції роти №1батальону №1УПП у Київський області старшого лейтенант поліції Кравчук Олександра Анатолійовича при винесенні постанови серія ЕАБ № 744517 від 20 Листопада 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП та скасувати відповідну постанову ( а. с. 4 ).

Згідно із ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однак, в матерілах справи адміністративної справи наявна лише постанова від 20.11.2018 року відносно позивача ОСОБА_1 , серія ЕАБ № 744517, якою останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП ( а. с. 2 ).

Іншої постанови від 20.11.2018 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП у матеріалах справи відсутня та позивачем не надано.

Крім того, посилання позивача в адміністративному позові на те, що ч. 1 ст. 122 КУпАП містить лише одну згадку щодо освітлювальних приладів, яка звучить як: «порушення правил …. користуваня зовнішніми освітлювальними приладами» не заслуговує на увагу, оскільки ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрівна годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналізуючи надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, оскільки є необгрунтованим та безпідставним.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, 5, 6-10, 20 77, 122, 139, 159, 205, 229, 241-246, 255, 268, 286, 295 КАС України, ст.7, 9, 247, 251, 252, 288, 289, 293 КУпАП, суд, -

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції батальону № 1 роти № 1 УПП у Київській області Кравчука Олександра Анатолійовича про визнання неправомірними дії та скасування постанови, - залишити без задоволення.

Відповідно ч.2 ст.271 КАС України копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених ст. 286 КАС України можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , паспорт: НОМЕР_3 );

Відповідач поліційський взводу № 1 роти № 1 УПП у Київській області старший лейтенант поліції Кравчук ОЛександр Анатолійович ( місце знаходження: 09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, 18а ).

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2019 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов