Справа № 808/1385/18
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 березня 2019 року м. Дніпросправа № 808/1385/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року (головуючий суддя - Бойченко Ю.П.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення незаконно утриманої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - Відповідач), в якому просив:

- визнати незаконними та протиправними дії Відповідача щодо здійснення утримань з заробітної плати Позивача боргу у сумі 16745,25 гривень;

- зобов'язати Відповідача припинити утримання боргу із заробітної плати Позивача;

- визнати незаконною та протиправною бездіяльність Відповідача, що виражається у відсутності перерахунку середньої заробітної плати Позивача у зв'язку з підвищеннями посадового окладу з 01 січня 2017 року та 01 січня 2018 року;

- визнати незаконними та протиправними дії Відповідача щодо застосування до розрахунку середнього заробітку Позивача за період з 01 вересня 2015 року по 01 березня 2018 року середньоденної заробітної плати визначеної на час другої мобілізації (08 квітня 2015 року);

- зобов'язати Відповідача здійснити перерахунок середньої заробітної плати Позивача з 01 вересня 2015 року по 01 березня 2018 року, застосовуючи середньоденну заробітну плату, визначену на час першої мобілізації та підвищуючи її на коефіцієнти підвищення у зв'язку зі збільшенням посадового окладу з 01 вересня 2015 року, з 01 грудня 2015 року, 01 травня 2016 року, з 01 січня 2017 року, з 01 січня 2018 року;

- стягнути з Відповідача на користь Позивача недоплачену та незаконно утриману заробітну плату станом на 1 березня 2018 року у загальній сумі 81521,93 гривень.

В обґрунтування адміністративного позову Позивач зазначив про те, що на момент другої мобілізації середньоденна заробітна плата становила 64,29 грн., а на момент першої мобілізації 134,50 грн., отже, відповідно до пунктів 4, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N100, при обчисленні середньої заробітної плати до суми 134,50 грн. мав застосовуватися коригуючий коефіцієнт її підвищення, у зв'язку із неодноразовим підвищенням посадового окладу, проте Відповідач вказаної норми не дотримався. Крім того, не здійснювався перерахунок середньої заробітної плати Позивача у зв'язку з підвищеннями посадового окладу з 01 січня 2017 року та 01 січня 2018 року. Позивач зазначає, що обставини нарахування зарплати не пов'язані із лічильними помилками, а отже підстави для стягнення сум з Позивача відсутні.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2018 року адміністративний позов задоволено частково (а.с.214-218, т.1).

Визнано протиправною бездіяльність Бердянської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області щодо не перерахунку середньої заробітної плати ОСОБА_1 у зв'язку з підвищенням посадового окладу з 01 січня 2017 року та з 01 січня 2018 року.

Зобов'язано Бердянську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Запорізькій області здійснити перерахунок середньої заробітної плати ОСОБА_1 у зв'язку з підвищенням посадового окладу з 01 січня 2017 року та з 01 січня 2018 року.

В іншій частині адміністративного позову відмовлено.

При ухваленні зазначеного рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що застосовуючи норми пункту 4 Порядку №100 для обчислення середньомісячної заробітної плати Позивача Бердянською ОДПІ застосовувалась середня заробітна плата, яка зберігалась за Позивачем протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації з розрахунку 134,50 грн. на день; іншого Порядком №100 не передбачено та не зобов'язано роботодавця застосовувати коригуючий коефіцієнт при повторному призові для проходження військової служби у випадку, якщо застосовувалась середня заробітна плата, яка зберігалась під час попередньої мобілізації. Право Відповідача щодо утримання з заробітної плати зайво виплаченої суми передбачене положеннями статті 127 Кодексу законів про працю України; вимоги щодо видання відповідного наказу (від 30.05.2017 №4ф) дотримані; строки стягнення не порушені. Поряд із цим, на Позивача розповсюджуються гарантії підвищення посадового окладу, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №15 «Питання оплати праці працівників державних органів».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в цій частині.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що відповідно до імперативної норми пункту 10 Порядку №100 роботодавця зобов'язано застосовувати коригуючий коефіцієнт у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів у всіх випадках збереження за робітником середнього заробітку. Для розрахунку компенсації середнього заробітку на період повторної мобілізації БОДПІ починаючи з 07.08.2015 року мали застосовувати середньоденну заробітну плату, яка зберігалась за Позивачем протягом періоду попередньої військової служби, тобто 134,50 грн. Зі змісту листа Головного управління ДФС від 30 травня 2017 року за №132/08-01-05-00-36 вбачається, що ним запропоновано інший, власний розрахунок середнього заробітку, на підставі іншого тлумачення та застосування Порядку №100, тобто не можна вважати це лічильною помилкою.

21 лютого 2019 року на адресу Третього апеляційного адміністративного суду від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що при нарахуванні середнього заробітку ним не допускалися помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, а було допущена лічильна помилка, а саме: неправильності в обчисленнях при нарахуванні середнього заробітку. Відповідач вказує, що термін не було порушено та відрахування із заробітної плати здійснювалось правомірно.

Позивач та його представник у судовому засіданні, кожен окремо, підтримали вимоги поданої апеляційної скарги.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши пояснення Позивача та його представника, представника Відповідача, кожного окремо, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з урахуванням того, що рішення суду оскаржується у відповідній частині, колегія суддів вважає, що підстави для скасування судового рішення відсутні, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 березня 2012 року Позивача призначено на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора відділу податкового контролю Приморської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Запорізькій області.

19 березня 2014 року Позивач призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період.

25 березня 2015 року, після демобілізації, Позивача призначено в порядку переведення на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту Бердянської ОДПІ.

08 квітня 2015 року, відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року №15/2015 «Про часткову мобілізацію», Позивача повторно призвано на військову службу при мобілізації, у зв'язку із чим Бердянською ОДПІ того ж дня видано наказ №434, яким передбачено звільнення Позивача від виконання обов'язків на період призову на військову службу та здійснення виплати заробітної плати на період призову, виходячи із розрахунку середньомісячної заробітної плати (п. 1, 3 наказу).

30 вересня 2015 року підписав контракт на проходження військової служби строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

16 грудня 2016 року Позивач звернувся до Бердянської ОДПІ із заявою про перерахунок та виплату середньомісячної заробітної плати за період перебування на військовій службі з урахуванням абз. 4 п. 4, абз. 1 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N100, зокрема здійснивши коригування на коефіцієнт підвищення.

Листом від 27.01.2017 року №19/08-22/05-03 Позивача повідомлено про проведення перерахунку та виплату під час сплати заробітної плати за січень 2017 року.

06 березня 2017 року Позивач звернувся до Відповідача з аналогічною заявою, листом від 28.03.2017 №779/8-22/05-03 його повідомлено про проведення перерахунку та сплату під час виплати заробітної плати за березень 2017 року; перерахунок проведено, Позивач отримав заробітну плату.

У травні 2017 року Позивач не отримав заробітну плату, та для з'ясування причин подав заяву від 07.06.2017 року.

Листом від 23.06.2017 року №4178/08-22/05-03 Бердянська ОДПІ повідомила, що на виконання рекомендаційного листа Головного управління ДФС у Запорізькій області від 30.05.2017 року №132/08-01-05-00-36, за результатами перерахунку та звірки встановлено, що Позивачу надмірно виплачено заробітну плату, у зв'язку з чим перевитрати кошторисних призначень складають 16745,25 грн., отже виплата заробітної плати здійснюватиметься із урахуванням перевитрат.

01.08.2017 року наказом Бердянської ОДПІ №7-ф внесено зміни до наказу Бердянської ОДПІ від 30.05.2017 №4-ф «Про відрахування зайво отриманої працівником суми заробітної плати», зокрема пункт 2 викладено в наступній редакції: «Відрахування почати із заробітної плати з травня 2017 р. із здійсненням відповідних коригувань в бухгалтерському обліку з урахуванням обмежень, встановлених ст. 128 та ст. 129 КЗпП».

Наказ від 30.05.2017 року №4-ф видано у зв'язку зі встановленням факту виявлення лічильної помилки (бухгалтерська довідка від 30.05.2017) при нарахуванні заробітної плати мобілізованому працівнику Бердянської ОДПІ, з урахуванням листа Головного управління ДФС у Запорізькій області від 30.05.2017 року №132/08-01-05-00-36, внаслідок чого заяво виплачено середньомісячну заробітну плату головному державному ревізору-інспектору ОСОБА_1 Пункт 2 наказу первісно викладено в такій редакції: «Відрахування почати із заробітної плати з травня 2017 р. із здійсненням відповідних коригувань в бухгалтерському обліку».

Листом від 10.08.2017 року №5101/08-22/05-03 Позивача повідомлено про те, що відповідно до наказу від 30.05.2017 №4-ф із змінами здійснено перерахунок його заробітної плати за травень-липень 2017 року та перераховано заробітну плату на особистий банківський рахунок платіжним дорученням від 10.08.2017 року №422.

У зв'язку із зверненням Позивача до органів прокуратури, на підставі направлення від 11.08.2017 року №647 Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області здійснено перевірку додержання Бердянською ОДПІ законодавства про працю, за результатами якої складено акт від 15.08.2017 року №08-08-0582/0069. В ході перевірки виявлено порушення відповідачем ч. 1 ст. 128 КЗпП, а саме встановлено, що загальний розмір відрахувань із заробітної плати ОСОБА_1 складав більше двадцять відсотків при кожній виплаті заробітної плати. На час проведення перевірки 14.08.2018 порушення усунуто, ОСОБА_1 здійснено перерахунок середньомісячної заробітної плати за травень-липень 2017 року (з відрахуванням 20%) та сплачено на особистий рахунок 5 283,70 грн. та 800 грн. (заробітна плата за першу половину серпня 2017 року).

15.08.2017 року Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області винесено припис №08-08-0582/0069-0027, яким приписано вжити заходи щодо недопущення в подальшому порушення чинного законодавства України про працю (привести у відповідність з законодавством) вказані у пункті 1 описової частини припису.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п'ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п'ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Відповідно до частин третьої, четвертої ст. 119 Кодексу законів про працю (у редакції, чинній на момент повторної мобілізації Позивача) за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби» від 6 грудня 2016 року № 1769-VIII частину третю ст. 119 Кодексу законів про працю викладено в такій редакції:

«За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Частину четверту ст. 119 Кодексу законів про працю виключено.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, тощо, зберігається у разі призову на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення.

При залученні працівників до виконання військових обов'язків, для обрахування середньої заробітної плати застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок №100).

Абзацами третім, четвертим пункту 2 Порядку №100 встановлено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Працівникам, які були звільнені в запас з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та повторно призвані для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, обчислення середньої заробітної плати проводиться з урахуванням норм цього Порядку. У разі коли розрахована в установленому порядку середня заробітна плата є нижчою від середньої заробітної плати, яка зберігалась за працівником протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, для розрахунку компенсації застосовується середня заробітна плата, яка зберігалась за працівником протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (пункт 4 Порядку №100 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29 липня 2015 року № 542; набрав чинності з 07.08.2015).

Згідно пункту третього Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Відповідно до пункту п'ятого Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку №100).

Відповідно до абзаців 1 та 2 пункту 10 Порядку №100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Керуючись наведеними вище нормами, Бердянською ОДПІ проведено розрахунок середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 у березні 2015 року (на час повторного призову), а саме: оклад 1235,00 грн.; надбавка за спеціальне звання 115,00 грн.; робочі дні 21. З розрахунку фактично відпрацьованих Позивачем 5 робочих днів середньоденна зарплата склала 64,29 грн. (1235+115/21).

Зауважень з приводу даної суми Позивач не висловлював.

Надалі, з урахуванням вимог абз. 1 п. 10 Порядку №100, беручи до уваги лист Міністерства праці та соціальної політики від 24.10.2008 року N 696/13/84-08, відповідно до якого у випадку, коли посадові оклади були підвищені не на один відсоток, коефіцієнт коригування визначається шляхом ділення окладу, який встановлено працівникові після підвищення, на оклад, який був у працівника до підвищення, Бердянською ОДПІ розраховано коефіцієнт підвищення заробітної плати позивача.

Так, з урахуванням підвищення посадового окладу до 1378 грн. на місяць з 01.01.2015 (наказ БОДПІ від 23.09.2015 №34-0); до 1544 грн. на місяць з 01.12.2015 (наказ БОДПІ від 22.12.2015 №47-0); до 1723 грн. на місяць з 01.12.2015 (наказ БОДПІ від 21.03.2016 №24-о); до 2585 грн. на місяць з 01.01.2016 (наказ БОДПІ від 14.06.2016 №38-о), з урахуванням посадового окладу Позивача у квітні 2015 року (на момент повторної мобілізації) у розмірі 1235 грн., шляхом ділення підвищеного окладу на попередній оклад обраховано коригуючи коефіцієнти.

В подальшому Відповідачем застосовано визначений коригуючий коефіцієнт до середньоденної заробітної плати Позивача на час повторної мобілізації 64,29 грн., при цьому добуток виявився меншим, ніж 134,50 грн. середньоденна заробітна плата Позивача на час першого призову.

Розрахунок вказаної заробітної плати зроблено Приморською ОДПІ, з урахуванням заробітної плати за січень та лютий 2014 року (1199,70 грн. та 1809,08 грн. відповідно), включаючи оклад, надбавки за спеціальне звання та високі досягнення, враховуючи 12 відпрацьованих робочих днів у січні та 19 у лютому, премію у січні 852,60 грн. та у лютому 548,10 грн., що склало 134,50 грн. Спору щодо зазначеної величини між сторонами немає.

За таких обставин, застосовуючи норми пункту 4 Порядку №100, для обчислення середньомісячної заробітної плати Позивача Відповідачем застосовувалась середня заробітна плата, яка зберігалась за Позивачем протягом періоду попередньої військової служби за призовом під час мобілізації з розрахунку 134,50 грн. на день; при цьому іншого Порядком №100 не передбачено та не зобов'язано роботодавця застосовувати коригуючий коефіцієнт при повторному призові для проходження військової служби у випадку, якщо застосовувалась середня заробітна плата, яка зберігалась під час попередньої мобілізації.

Також відповідно до положень статті 127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми.

За даними бухгалтерської довідки Позивачу протягом травня 2016 року квітня 2017 року зайво нараховано та виплачено 16 745,25 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів Позивача про те, що Відповідач не мав правових підстав для утримання з його заробітної плати зайво виплаченої суми, оскільки таке право роботодавця передбачене положеннями статті 127 Кодексу законів про працю України; вимоги щодо видання відповідного наказу (від 30.05.2017 №4ф) дотримані; строки стягнення не порушені (остання виплата здійснена у квітні 2017 року, наказ про відрахування сум видано у травні 2017 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 03 жовтня 2018 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №808/1385/18 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

В повному обсязі постанова складена 12 березня 2019 р.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова