Справа № 813/1849/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/4127/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Ніколіна В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 813/1849/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс ЛТД" до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, -

суддя в 1-й інстанції Крутько О. В.,

час ухвалення рішення 23.10.2018 року, 12:25 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 02.11.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ТОВ Барс ЛТД звернулося в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення- рішення від 25 квітня 2018 року: №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток у розмірі 43539,75 грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: ПДВ у розмірі 86042,25 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 25 квітня 2018 року №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 25 квітня 2018 року № в частині збільшення ТОВ Барс ЛТД суми грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість за основним платежем 31356,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 7839,07 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що господарські операції позивача з контрагентами ТОВ ОСОБА_1 Плюс, ТОВ ВТФ Авіас, ТОВ ТД Авіас не мають реального характеру, зокрема, вказані контрагенти позивача зняті з податкового обліку через неподання ними податкової звітності, у звязку з чим їх свідоцтва платника ПДВ анульовані. Також, видаткові накладні по контрагенту ТОВ ОСОБА_1 Плюс не підписані ОСОБА_2, не скріплені печаткою постачальника, а тому не відповідають вимогам закону щодо достовірності таких документів. Крім того, за даними бухобліку ТОВ «БАРС» ЛТД рахується дебіторська заборгованість за результатами господарських операцій з ТОВ ОСОБА_1 Плюс, ТОВ ВТФ Авіас, ТОВ ТД Авіас. Апелянт також вказує на те, що ТОВ «Барс» ЛТД не надано доказів якими транспортними засобами здійснювалось перевезення та чи можуть такі транспортні засоби містити кількість ПММ, зазначену у накладних. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті правомірно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що господарські ТОВ Барс ЛТД з ТОВ ВТФ Авіас, ТОВ ОСОБА_1 гарант Плюс, ТОВ ТД Авіас мали реальний характер, належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача по КВЕД. Також вказав на те, що наявність дебіторської заборгованості не впливає на встановлення нереальності чи неправомірності господарських операцій між позивачем та постачальниками, а також на правомірність чи неправомірність віднесення позивачем сум податку за податковими накладними до податкового кредиту. Таким чином, ТОВ Барс ЛТД правомірно задекларовано відповідну суму податку на прибуток та визначено розмір сум, що підлягають включенню у податковий кредит за звітний період. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача (апелянта) ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ Барс ЛТД зареєстроване як юридична особа 14 грудня 1992 року Радехівською районною адміністратцією Львівської області.

Спеціалізоване мясопереробне підприємство Барс-Прод є філією ТОВ Барс ЛТД та зареєстроване як структурний підрозділ 12 липня 1997 року.

Одним із профільних видів діяльності Філії Товариства відповідно до КВЕД є: 10.12. Виробництво мясних продуктів та 46.32. Оптова торгівля мясом та мясними продуктами. Філія Товариства має власний автотранспорт, який здійснює перевезення ВРХ, живих свиней, коней, баранів від постачальників на переробку у Філію Товариства і наступну доставку (перевезення) готової продукції (ковбасні та мясні вироби) безпосереднім покупцям. Для здійснення господарської діяльності ТОВ Барс ЛТД необхідно проводити заправлення автотранспорту бензином, дизпаливом, газом.

У період з 05 по 27 березня 2018 року Головне управління ДФС у Львівській області провело документальну планову виїзну перевірку ТОВ Барс ЛТД з питань дотримання податкового, валютного законодавства та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, якою встановлено порушення п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 Зобовязання, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2000 року за №85/430 та п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 ПК України, встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 34831,80 грн., у тому числі: за 2015 рік 10061,59 грн.; за 2016 рік 22293,36 грн.; за 2017 рік 2476,85 грн.; порушення п.192.1 ст.192, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 68833,80 грн., у тому числі: вересень 2015 року в сумі 8666,62 грн.; листопад 2015 року в сумі 2833,33 грн.; лютий 2016 року в сумі 2660,02 грн.; березень 2016 в сумі 3769,10 грн.; квітень 2016 в сумі 2756,36 грн.; червень 2016 року в сумі 2145,24 грн.; листопад 2016 року в сумі 2837,46 грн.; грудень 2016 року в сумі 4271,51 грн.; серпень 2017 року в сумі 39194,16 грн.

За результатами перевірки складено акт №893/13-01-14-12/19169477 від 11 квітня 2018 року.

25 квітня 2018 року на підставі вказаного акта Головне управління ДФС у Львівській області прийняло податкові повідомлення- рішення: №, яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток у розмірі 43539,75 грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем: ПДВ у розмірі 86042,25 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що господарські ТОВ Барс ЛТД з ТОВ ВТФ Авіас, ТОВ ОСОБА_1 гарант Плюс, ТОВ ТД Авіас у період, що підлягав перевірці, мали реальний характер, належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, спричинили реальні зміни у майновому стані сторін, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача по КВЕД, а тому ТОВ Барс ЛТД правомірно задекларовано відповідну суму податку на прибуток та визначено розмір сум, що підлягають включенню у податковий кредит за звітний період. Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення № та № (в частині збільшення грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем 31356,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 7839,07 грн) є протиправними та підлягають скасуванню. Разом з тим, правильними є висновки податкового органу про неправомірне заниження ТОВ Барс ЛТД податкового зобовязання по ПДВ на підставі розрахунків коригування, які не зареєстровані в ЄРПН отримувачем за червень 2017 року в сумі 37477,50 грн., що є порушенням п.192.1 ст.192 ПК України, оскільки 30 квітня 2018 року позивач подав до Червоноградської ОДПІ уточнюючий розрахунок податкових зобовязань з податку на додану вартість у звязку з виправленням самостійно виявлених помилок до розрахунку коригування по контрагенту ТОВ АБМ-ЕКСПОРТ, тому відсутні підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № у цій частині.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Згідно з п.135.1 ст.135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження обєкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 15 Доходи, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290.

Відповідно до п.п.5, 7 Положення дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов'язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) - загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо).

Згідно з п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 Зобовязання, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зобов'язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов'язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.

Відповідно п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до вимог п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.201.8 ст.201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст.183 цього Кодексу.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пунктів 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що первинні документи (на паперових і машино зчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи від імені яких складений документ, назва документа (форма), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складення первинного документа.

Згідно із ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарської операції є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складений документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення

Тобто для бухгалтерського та податкового обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Таким чином, податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування ПДВ на вартість понесених витрат зі сплати (нарахуванню) цього податку в ціні придбаних товарів (робіт, послуг) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування ПДВ мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку (навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів).

Водночас за відсутністю факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, що підлягав перевірці, а саме: 27 вересня 2016 року Філія ТОВ Барс ЛТД СПС Барс-Прод (замовник) та ТОВ ОСОБА_1 Плюс (постачальник) уклали договір поставки паливно- мастильних матеріалів (ПММ) за паливними картками №ПК0104-40, відповідно п.2.4 якого відпуск ПММ постачальником замовнику відбувається через мережу АЗС після отримання позитивних авторизаційних відповідей по паливних картках через термінал.

Крім того, 02 березня 2011 року Філія ТОВ Барс ЛТД СПС Барс-Прод (замовник) та ТОВ ВТФ Авіас (постачальник) уклали договір на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) за паливними картками №ПК0467, умови якого ідентичні умовам, визначеним у договорі №ПК0104-40 від 27 вересня 2016 року, укладеного з ТОВ ОСОБА_1 Плюс.

Також 15 січня 2016 року Філія ТОВ Барс ЛТД СПС Барс-Прод (замовник) та ТОВ ТД Авіас (постачальник) уклали аналогічний договір на відпуск паливно-мастильних матеріалів (ПММ) за паливними картками №ПК0101-209.

Позивач на підтвердження виконання умов вищевказаних договір, а саме: поставки ПММ (бензину А-92, газу, дизпаливу) надав відповідні видаткові накладні та податкові накладні з квитанціями про підтвердження реєстрації таких накладних в ЄРПН/РК.

Розрахунки проведено у безготівковій формі, здійснення оплати за ПММ підтверджується копією банківської виписки від 25 квітня 2018 року, в якій відображено здійснення платіжних операцій з перерахунку коштів постачальниками - ТОВ ОСОБА_1 Плюс, ТОВ ВТФ Авіас, ТОВ ТД Авіас.

Позивач належним чином відобразив у бухгалтерському обліку вказані господарські операції.

Крім того, на підтвердження реальності господарських операцій з вищевказаними постачальниками позивач надав копії фіскальних чеків, які підтверджують факти отримання позивачем паливно-мастильних від ТОВ ВТФ Авіас, ТОВ ОСОБА_1 гарант Плюс, ТОВ ТД Авіас.

Також позивач долучив копії товарно-транспортних накладних за 2015 -2017 роки, копію свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів: автомобіля НОМЕР_1, автомобіля ОСОБА_6 д.н.НОМЕР_2, автомобіля НОМЕР_3, НОМЕР_4, які підтверджують факти використання нафтопродуктів у господарській діяльності Товариства (бензину А-92, дизпалива та газу), що були отриманні від ТОВ ВТФ Авіас, ТОВ ОСОБА_1 гарант Плюс, ТОВ ТД Авіас.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у податковому обліку понесені витрати на придбання товарів (робіт, послуг) мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто первинними документами, що містять інформацію про фактичні господарські операції, розкривають їх зміст та обсяг.

З огляду на викладене, надані платником податків - ТОВ Барс ЛТД на підтвердження правомірності деклаування податку на прибуток та формування податкового кредиту за звітний період, докази підлягають оцінці у зазначеному аспекті.

Як вбачається з матеріалів справи, надані позивачем первинні документи повністю відповідають вимогам до первинних документів, передбачених п.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", містять вичерпні дані щодо переліку поставленого товару, наданих послуг, у повній мірі розкривають зміст та обсяг господарських операцій з ТОВ ВТФ Авіас, ТОВ ОСОБА_1 гарант Плюс, ТОВ ТД Авіас.

Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам податковий орган не надав, а тому вказані документи мають статус юридично значимих.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що контрагенти позивача - ТОВ ВТФ Авіас, ТОВ ОСОБА_1 гарант Плюс, ТОВ ТД Авіас на момент здійснення господарських операцій знаходилися на податковому обліку як платники ПДВ, їх свідоцтва про державну реєстрацію платника ПДВ на час здійснення господарських операцій з позивачем не були анульовані, правочини з цими суб'єктами господарювання, а також первинні бухгалтерські та податкові документи не визнані у встановленому чинним законодавством України порядку недійсними.

Матеріалами справи підтверджується, що господарські ТОВ Барс ЛТД з ТОВ ВТФ Авіас, ТОВ ОСОБА_1 гарант Плюс, ТОВ ТД Авіас у період, що підлягав перевірці, мали реальний характер, належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, спричинили реальні зміни у майновому стані сторін, є економічно виправданими та відповідають основним видам господарської діяльності позивача по КВЕД, а тому ТОВ Барс ЛТД правомірно задекларовано відповідну суму податку на прибуток та визначено розмір сум, що підлягають включенню у податковий кредит за звітний період.

Крім того, усі суми ПДВ, які були віднесені позивачем до податкового кредиту на підставі податкових накладних були зареєстровані його контрагентами ТОВ ВТФ Авіас, ТОВ ОСОБА_1 гарант Плюс, ТОВ ТД Авіас у Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст.201 ПК України.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на нереальність господарських операцій з огляду на те, що контрагенти позивача зняті з податкового обліку через неподанням ними податкової звітності у звязку з чим їх свідоцтва платника ПДВ анульовані, оскільки на момент здійснення господарських операцій з позивачем вказані юридичні особи знаходилися на податковому обліку як платники ПДВ.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що при проведенні перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області взагалі не аналізувались первинні документи, в акті перевірки відсутні будь-які претензії податкового органу до первинних документів позивача.

Вказаний факт не заперечувався представником відповідача і при апеляційному розгляді цієї справи.

Крім того, відповідно до п.5 р.2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727 факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства викладаються в акті невиїзної документальної, виїзної планової чи позапланової перевірок чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач повинен базувати свої висновки за результатами проведеної перевірки лише на підставі безпосереднього дослідження первинних документів.

Також колегія суддів залишає поза увагою покликання апелянта на наявність дебіторської заборгованості, оскільки вказаний факт не впливає на встановлення нереальності чи неправомірності господарських операцій між позивачем та постачальниками, а також на правомірність чи неправомірність віднесення позивачем сум податку за податковими накладними до податкового кредиту, а відтак не стосується предмету доказування у цій справі.

Колегія суддів відхиляє як безпідставні покликання апелянта на те, що ТОВ Барс ЛТД не надано доказів якими транспортними засобами здійснювалось перевезення та чи можуть такі транспортні засоби містити кількість ПММ, зазначену у накладних, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підтвердження факту отримання ПММ надав копії паливних карток «Авіас», які засвідчують факти отримання від постачальників ТОВ «ОСОБА_1 гарант Плюс», ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ ТД «Авіас» паливно-мастильних матеріалів, а саме: паливна картка №1001 3092 0098 4013 на бензин марки А-92; паливна картка №1001 3011 0165 9877 на дизельне пальне «Energy»; паливна картка №1001 3030 0032 0965 на ГАЗ автомобільний.

Крім того, позивач надав суду фіскальні чеки (217 штук) з автозаправних станцій «Авіас» за 2015- 2017 роки, які підтверджують факт отримання позивачем паливно-мастильних матеріалів саме від постачальників ТОВ «ОСОБА_1 гарант Плюс», ТОВ ВТФ «Авіас» та ТОВ ТД «Авіас».

Колегія суддів також відхиляє покликання апелянта та те, що видаткові накладні по контрагенту ТОВ ОСОБА_1 Плюс не відповідають вимогам закону щодо достовірності таких документів, оскільки вони не підписані ОСОБА_2 та не скріплені печаткою постачальника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, вищевказані видаткові накладні були підписані ОСОБА_2 та скріплені печаткою за допомогою ЕЦП (електронного цифрового підпису та електронної печатки), що відповідає вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та є належним та допустимим доказом на підтвердження факту отримання ТМЦ.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення № та № (в частині збільшення грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем 31356,30 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 7839,07 грн) є протиправними та підлягають скасуванню.

Оскільки рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 813/1849/18 в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржувану рішення в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із ст.9 Конституції України.

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у рішенні ВАТ «Нефтяная компания ЮКОС» проти РФ (Заява №14092/04), Європейський суд з прав людини зазначив, що перша і сама важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в безперешкодне користування власністю повинне бути законним, тобто втручання має відповідати національному законодавству і бути достатньо зрозумілим, щоб дозволити заявнику передбачати наслідки своїх дій.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету ОСОБА_7 Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог у частині їх задоволення та безпідставність позовних вимог у частині відмови, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року у справі № 813/1849/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя ОСОБА_8
судді ОСОБА_9
ОСОБА_10
Повне судове рішення складено 11 березня 2019 року.