Справа № 9901/126/19
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 березня 2019 року

Київ

справа №9901/126/19

адміністративне провадження №П/9901/126/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Ханової Р.Ф., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним дій і рішення, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

у с т а н о в и в :

06 березня 2019 року у Верховному Суді зареєстровано адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - Комісія, відповідач у справі), в якому просить визнати протиправними дії Комісії щодо здійснення кваліфікаційного оцінювання кандидата ОСОБА_1 на посаду судді у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду в частині оцінювання критеріїв та показників, окрім тих, що оцінюються за результатами іспиту та зобов'язати відповідача завершити кваліфікаційне оцінювання кандидата ОСОБА_1 на посаду судді у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду шляхом зобов'язання у пленарному складі вирішити питання щодо визнання кандидата ОСОБА_1 такою, що підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду; визнати протиправним та скасувати рішення Комісії від 04 лютого 2019 року про визнання кандидата ОСОБА_1 такою, що не підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду.

Позов обґрунтовує тим, що спірне рішення відповідача є протиправним, оскільки згідно з пунктом 11 (Ь) Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя 1983 року не існує єдиного правильного способу обрання суддів; єдиною вимогою є те, що спосіб обрання повинен гарантувати, що призначення суддів не здійснюється за нечесними мотивами. З огляду на наведене, враховуючи відсутність доказів недоброчесної поведінки позивача, можна дійти висновку, що оскаржуване рішення відносно позивача в рамках вирішення питання про призначення судді на посаду винесене за нечесними мотивами.

Разом з тим, оскаржуване рішення є немотивованим та необґрунтованим з огляду на практику Європейського суду з прав людини, зокрема на такі висновки «...орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominеn v. Finland) №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року)». Також Консультативна рада європейських суддів у Висновку щодо якості судових рішень (пункти 34-35) зазначила, зокрема, наступне «Якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. ... Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов'язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система...»

З огляду на це, позивач стверджує, що відповідач не виправдав свої дії щодо визнання позивача таким, що не відповідає займаній посаді судді, оскільки відповідачем не доведено з якими показниками не справилася позивач та чим це підтверджується.

На думку позивача, оскаржуване рішення є яскравим прикладом необмеженої та свавільної дискреції Комісії, яка здійснюючи оцінювання позивача, не вказала в скільки балів, відповідності до Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, оцінено кожен окремий показник, не вказано на підставі яких доказів та даних було виставлено оцінки, що ставить під сумнів чесність мотивів оцінювання та дотримання меж дискреції, які грубо порушують права позивача бути обізнаним, яким чином його було оцінено.

На засіданні Комісії 04 лютого 2019 року проголошено лише резолютивну частину рішення, отже про мотиви та обґрунтованість даного рішення позивач не знала та не могла знати і на даний час не знає. В даному випадку бездіяльність відповідача призвела до того, що позивача позбавлено можливості вільно та безперешкодно реалізувати свої права. Тобто, будь-яке порушення процедури, незалежно від того чи нанесло воно прямі збитки особі, є порушенням права особи на встановлений процес та забезпечення принципу визначеності права, який дозволяє особі передбачити наслідки існування та застосування певної норми.

Правовими підставами позовних вимог визначено положення статей частини другої статті 81, статті 85 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII, пункт 11 (Ь) Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя 1983 року, стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви, Верховний Суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до частини четвертої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За змістом частини першої, третьої і четвертої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, другої і четвертої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Пунктом 7 частини п'ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в позовній заяві зазначаються відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися.

Згідно з пунктом 8 частини п'ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

При цьому, статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України встановлений перелік документів, що додаються до позовної заяви, частиною п'ятою якої, окрім іншого встановлено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання позивача про витребування доказів судом.

Порядок подання та вимоги до клопотання про витребування доказів передбачені частинами першою та другою статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом частин першої та другої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Отже позивачем, у разі необхідності, може бути подано клопотання про витребування судом доказів, які останній не може надати самостійно.

У позовній заяві позивачем зазначено, що оскаржуване рішення Комісії від 04 лютого 2019 року вона не отримувала.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням наведеного, Суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху, оскільки вона не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України в частині ненадання позивачем оскаржуваного рішення відповідача, не зазначення заходів, які вчинено позивачем для отримання копії оскарженого рішення відповідача або причин неможливості самостійного отримання цього доказу.

Керуючись статтями 1, 2, 3, 22, 77, 79, 80, 160, 161, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

у х в а л и в :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним дій і рішення, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - залишити без руху.

2. Встановити десятиденний від дня отримання копії цієї ухвали строк для усунення недоліків позовної заяви.

3. Роз'яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк позовна заява разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

Р.Ф. Ханова,

Суддя Верховного Суду