Справа № 826/6290/17
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6290/17 Суддя (судді) першої інстанції: Арсірій Р.О.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.

за участю секретаря Суркової Д.О.,

представника позивача Сидора В.В.

представника відповідача Тільного А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вона» та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вона» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправною бездіяльності, визнання нечинним та скасування розпорядження,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Вона» (далі - ПрАТ «СК «Вона»), звернувся з даним позовом до суду, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, щодо невиконання розпорядження Державної регуляторної служби України №36 від 13.02.2017 про скасування розпорядження №3098 від 13.12.2016; скасувати це розпорядження та визнати його нечинним з моменту винесення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Нацкомфінпослуг безпідставно прийшла до висновку про порушення позивачем законодавства про фінансові послуги, розцінивши укладені ним договори поворотної фінансової допомоги як фінансові послуги. Крім того, позивач посилався на відсутність правових підстав для застосування Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 №40, оскільки такі Ліцензійні умови мають бути затверджені Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, щодо невиконання розпорядження Державної регуляторної служби України №36 від 13.02.2017 про скасування розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3098 від 13.12.2016; визнано протиправним та скасовано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №3098 від 13.12.2016 «Про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності ПрАТ «СК «Вона». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить це рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Апелянт вказує, що розпорядження Державної регуляторної служби не є обов'язковим для виконання відповідачем, який не є органом, на якого розповсюджується дія ч.2 ст.4 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», при цьому, межі повноважень Державної регуляторної служби України на видачу розпоряджень про усунення порушення законодавства у сфері ліцензування обмежені законодавчо визначеними видами порушень законодавства у сфері ліцензування.

Також, з судовим рішенням не погодився позивач і подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження обставин справи, а саме, те, що судом не було взято до уваги тривале невиконання відповідачем розпорядження Державної регуляторної служби від 13.02.2017 року №36, просить рішення суду змінити в частині, вказавши про скасування оспорюваного розпорядження з моменту його винесення.

Обома сторонами подані відзиви на апеляційну скаргу опонента, в яких кожен просить залишити апеляційну скаргу опонента без задоволення, вказуючи на безпідставність доводів, викладених в ній.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що Нацкомфінпослуг здійснено відносно позивача плановий захід державного нагляду (контролю), за результатом якого складено акт перевірки дотримання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері надання страхових послуг від 31.10.2016 №94/13/6-09.

Згідно висновків даного акта встановлено порушення ПрАТ «СК «Вона» вимог ліцензійних умов та законодавства про фінансові послуги, зокрема, щодо надання поворотних фінансових допомог, а саме: ч. 14 ст. 2 Закону України «Про страхування», відповідно до якої предметом безпосередньої діяльності страховика може бути лише страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резерві та їх управлінням; п. 2.11 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 №40, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15.09.2003 за №805/8126, відповідно до якого предметом безпосередньої діяльності страховика може бути лише страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

На підставі цього акта Нацкомфінпослуг застосовано захід реагування у вигляді розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов ПрАТ «СК «Вона» від 03.11.2016 №2759, яким зобов'язано усунути вищезазначені порушення та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушень з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 24.11.2016.

На виконання вимог розпорядження №2759 позивач надав до Нацкомфінпослуг лист від 24.11.2016 за вих. № 995 з переліком документів щодо усунення вищезазначених порушень, а саме: договір від 14.11.2016 (укладений позивачем з ТОВ «Укр Сел») про наміри придбати нежитлове приміщення, шляхом укладення угоди купівлі-продажу нежитлового приміщення протягом одного року; договір про переведення боргу від 14.11.2016 (укладений позивачем з ТОВ «Укр Сел» та ТОВ «Вона»); лист ОСОБА_5 з проханням погасити заборгованість.

Разом із тим, на думку відповідача, надані документи не підтверджують повернення поворотних фінансових допомог позивачу вищезазначеними особами, за договорами від 25.04.2014 № 04, від 05.01.2016 № 1 та від 01.04.2016 № 01/2016, тобто позивачем не виконано вимоги розпорядження щодо усунення порушень ліцензійних умов, встановлених для виду господарської діяльності.

09.12.2016 відповідачем складено акт №121/13/6-09 про невиконання ПрАТ «СК «Вона» розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, встановлених для провадження страхової діяльності, а 13.12.2016 прийнято розпорядження №3098 «Про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності ПрАТ «СК «Вона», яким анульовано ліцензії товариства на провадження страхової діяльності, що видані розпорядженнями Нацкомфінпослуг від 14.06.2005 №4189, від 27.10.2005 №4809, від 30.03.2006 №5545, від 18.06.2009 №452 та від 20.05.2010 №402.

Не погоджуючись з розпорядженням №3098 ПрАТ «СК «Вона» 29.12.2016 звернулась до Експертно-апеляційної ради при Державній регуляторній службі України зі скаргою №1010, в якій просила визнати розпорядження Нацкомфінпослуг від 13.12.2016 №3098 в частині анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності таким, що було прийнято з порушенням вимог законодавства у сфері ліцензування.

13.02.2017 Державна регуляторна служба України за результатом розгляду скарги ПрАТ «СК «Вона» від 29.12.2016 прийняла розпорядження №36 «Про усунення порушень законодавства у сфері ліцензування», яким зобов'язала Нацкомфінпослуг усунути порушення вимог пункту 3 частини 2 статті 6, частини 2 статті 9, частини 7 статті 19 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», скасувавши розпорядження від 13.12.2016 №3098 про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності ПрАТ «СК «Вона» та повідомити Державну регуляторну службу України про виконання цього розпорядження.

Вказане розпорядження від 13.12.2017 Нацкомфінпослуг оскаржила до суду, проте, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2018 №826/4173/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2018, у задоволенні позову було відмовлено.

ПрАТ «СК «Вона», вважаючи, що відповідач протиправно не виконує законне розпорядження Державної регуляторної служби України, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, з чим погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 40 цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу, зокрема, зобов'язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення.

Відповідно до п.п. 1 - 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 № 1070, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України.

Нацкомфінпослуг здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.

У своїй діяльності Нацкомфінпослуг керується Конституцією та законами України, актами та дорученнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Основними завданнями Нацкомфінпослуг є здійснення, в межах своїх повноважень, державного регулювання та нагляду за наданням фінансових послуг і дотриманням законодавства у відповідній сфері, а також захист прав споживачів фінансових послуг шляхом застосування у межах повноважень заходів впливу з метою запобігання і припинення порушень законодавства на ринку фінансових послуг.

Порядок та умови застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, та забезпечення захисту прав споживачів фінансових послуг визначає Положення про застосування заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затверджене розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 №2319 (далі - Положення №2319).

Згідно з пунктом 4.21 Положення №2319, за результатами розгляду справи про правопорушення Нацкомфінпослуг або уповноважена особа Нацкомфінпослуг приймає одне з таких рішень: про застосування заходу впливу; про закриття справи про правопорушення.

Підпунктом 4 пункту 2.1 Положення №2319 визначено, що Нацкомфінпослуг може застосовувати такий захід впливу, як тимчасове зупинення (обмеження) або анулювання (відкликання) ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг.

Рішення про анулювання (відкликання) ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг оформляється у вигляді письмового розпорядження Нацкомфінпослуг, яким особі забороняється укладати договори зі споживачами фінансових послуг щодо зазначеного в рішенні виду (видів) фінансових послуг без права подальшого поновлення дії такої ліцензії (пункт 2.5 Положення №2319).

У відповідності до пункту 4.22 Порядку №2319, рішення про застосування заходів впливу, передбачених підпунктами 4, 5 пункту 2.1 розділу II цього Положення, набирають чинності в термін, вказаний в рішенні Нацкомфінпослуг.

Згідно ч. 9 ст. 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», якщо ліцензіат протягом строку набрання чинності рішенням органу ліцензування про анулювання ліцензії, встановленого частиною восьмою цієї статті, подає скаргу (апеляцію) до Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування, дія цього рішення органу ліцензування зупиняється до прийняття рішення спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування за результатами розгляду апеляції Експертно-апеляційною радою з питань ліцензування.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» розпорядження спеціально уповноваженого органу з питань ліцензування, прийняті в межах його повноважень, є обов'язковими до виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними особами всіх форм власності, а також фізичними особами - підприємцями.

Таким чином, відповідач зобов'язаний був виконати розпорядження Державної регуляторної служби України, однак допустив протиправну бездіяльність, що є підставою для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання вказаного розпорядження.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа.

При цьому, пунктом 5 частини 1 статті 1 вказаного Закону передбачено, що фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Тобто, до основних ознак фінансової послуги належить її оплатність, яка може проявлятися як у вигляді отримання прибутку, так і у вигляді збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно із пунктом 2.11 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 №40, предметом безпосередньої діяльності страховика може бути лише страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

Аналогічні положення наведені у частині 14 статті 2 Закону України «Про страхування», де зазначено, що предметом безпосередньої діяльності страховика може бути лише страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

Дозволяються виконання зазначених видів діяльності у вигляді надання послуг для інших страховиків на підставі укладених цивільно-правових угод, надання послуг (виконання робіт), якщо це безпосередньо пов'язано із зазначеними видами діяльності, а також будь-які операції для забезпечення власних господарських потреб страховика.

Як вірно установлено судом першої інстанції, ПрАТ «СК «Вона» надавало поворотну фінансову допомогу, яка не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування коштами та є обов'язковою до повернення, отже, не передбачає можливості отримання прибутку, що є необхідною ознакою фінансової послуги.

Зазначений висновок узгоджується з приписами підпункту 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, згідно яких поворотною фінансовою послугою є сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими, коштами, та є обов'язковою для повернення.

Отже, надання такої допомоги не є порушенням статті 2 Закону України «Про страхування» та пункту 2.11 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 №40.

Крім того, Ліцензійні умови провадження страхової діяльності, затверджені розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 №40 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 15.09.2003 за №805/8126, були опубліковані 03.10.2003 та втратили чинність 30.05.2017 на підставі розпорядження Національної комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Держфінпослуг з питань ліцензування діяльності з надання фінансових послуг» від 04.04.2017 №868.

Тобто, як вірно вказує суд першої інстанції, станом на дату видання оскаржуваного розпорядження №3098 вказані Ліцензійні умови провадження страхової діяльності були чинними і підлягали застосуванню.

Водночас, Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №913 та набрали чинності 10.12.2016.

З огляду на те, що ПрАТ «СК «Вона» не було порушено норми статті 2 Закону України «Про страхування» та пункту 2.11 розділу 2 Ліцензійних умов провадження страхової діяльності, затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 28.08.2003 №40, висновок суду першої про протиправність розпорядження Нацкомфінпослуг від 13.12.2016 №3098 та наявність підстав для його скасування є правильним.

Щодо позовної вимоги про визнання нечинним розпорядження Нацкомфінпослуг від 13.12.2016 №3098 з моменту винесення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що визнання нечинним може бути застосовано як спосіб захисту порушеного права лише у разі оскарження нормативно-правового акту, що виокремлено законодавцем в частині 11 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на дату звернення до суду) та статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (чинного на дату ухвалення рішення).

При цьому, оскаржуване розпорядження є правовим актом індивідуальної дії - рішенням, дію якого поширено на конкретну особу, і який є актом одноразового застосування норми права шляхом покладення на вказану особу обов'язку зобов'язання вчинити певні дії, тому способом поновлення порушеного права особи у разі оскарження розпорядження є скасування вказаного акту.

Відповідно до положень ст.245 КАС України щодо повноважень суду при вирішені справи, не передбачено скасування акту індивідуальної дії чи визнання його нечинним саме з моменту винесення.

Колегія суддів наголошує, що розпорядженням Державної регуляторної служби від 13.02.2017 року №36 зобов'язано відповідача усунути порушення вимог Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» скасувавши незаконне розпорядження останнього №3098 про анулювання ліцензій на провадження страхової діяльності позивача. При цьому правомірність розпорядження Державної регуляторної служби та необхідність його виконання встановлена судовими рішеннями, що спростовує твердження відповідача про втручання в його компетенцію.

Державною регуляторною службою України не порушено права та охоронюваних законом інтересів відповідача у зв'язку з виданням розпорядження від 13.02.2017 року №36, оскільки останнім не скасовано видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг розпорядження №3098 від 13.12.2016, а лише покладено обов'язок на відповідача усунути порушення вимог законодавства у сфері ліцензування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2019 року у справі №826/6225/17.

Також, у вказаній постанові Верховного Суду зазначено про обов»язковість рішень Експертно-апеляційної ради з питань ліцензування для розгляду спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування, що спростовує доводи відповідача про протилежне.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вона», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 14.03.2019.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк