Справа № 640/19808/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 07 вересня 2018 року № 1968 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України»;

- визнати протиправним та скасувати рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 07 вересня 2018 року № 1980 «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлених ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України» до Національного антикорупційного бюро України».

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення від 07.09.2018 року № 1968 було прийнято НАЗК з порушенням законодавчо встановлених строків здійснення повної перевірки декларації, а також рішенням закріплено неправомірні висновки про декларування ОСОБА_2 недостовірних відомостей про свої статки. Також, рішення від 07.09.2018 року № 1980 підлягає скасуванню, оскільки висновки НАЗК про виявлення в діях ОСОБА_2 ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого статтею 3661 Кримінального кодексу України, є помилковими та безпідставними.

26 листопада 2018 року ОСОБА_2 разом з позовною заявою подала заяву про забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення НАЗК від 07.09.2018 року № 1968 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України; зупинення дії рішення НАЗК від 07.09.2018 року № 1980 «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлених ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України» до Національного антикорупційного бюро України»; заборонити посадовим особам Національного антикорупційного бюро України розпочинати і здійснювати відносно ОСОБА_2 досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 3661Кримінального кодексу України, на підставі рішень НАЗК від 07.09.2018 року № 1980 і № 1968.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 послалась на те, що, що згідно з пунктом 2 розділу IV Порядку проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 10.02.2017 року № 56 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 13.02.2017 року за № 201/30069 (далі - Порядок), якщо в результаті повної перевірки декларації було встановлено відображення у декларації недостовірних відомостей, неточну оцінку задекларованих активів, наявність конфлікту інтересів або ознак незаконного збагачення, в Рішенні про результати здійснення повної перевірки декларації додатково наводяться обґрунтування відповідних висновків, у тому числі посилання на матеріали, які стали підставою для висновку, та враховуються пояснення суб'єкта декларування.

При цьому, разом з Рішенням про результати здійснення повної перевірки декларації Національне агентство приймає рішення щодо направлення Рішення про результати здійснення повної перевірки декларації до спеціально уповноважених суб'єктів у сфері протидії корупції з урахуванням положень статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, у пункті першому резолютивної частини оскаржуваного рішення НАЗК від 07 вересня 2018 року № 1968 зазначено: «Суб'єкт декларування зазначив недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що містить ознаки правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого статтею 3661 Кримінального кодексу України».

Поряд із цим, у пункті другому резолютивної частини оскаржуваного рішення НАЗК від 07 вересня 2018 року № 1980 передбачено: «Уповноваженій особі - головному спеціалісту відділу проведення повних перевірок Департаменту перевірки декларацій та моніторингу способу життя - Ріпику Ю.С. забезпечити повідомлення Національного антикорупційного бюро України про прийняте рішення шляхом надсилання обґрунтованого висновку щодо виявлених ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією та рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 07 вересня 2018 року № 1968 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України».

Таким чином, на думку ОСОБА_2, надсилання до НАБУ рішення Національного агентства з питань запобігання корупції «Про результати здійснення повної перевірки декларації», в резолютивній частині якого відображено висновки про факти порушення антикорупційного законодавства та підстави для притягнення суб'єкта декларування до кримінальної відповідальності за статтею 3661 Кримінального кодексу України, є підставою для початку НАБУ відносно такого суб'єкта декларування досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 3661 Кримінального кодексу України, та внесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. У свою чергу, початок досудового розслідування має наслідком проведення слідчими органами слідчих (розшукових) дій, тобто дій, які спрямовані на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 223 Кримінального процесуального кодексу України). Слідчі дії виступають центральним елементом досудового слідства. Серед них, зокрема, виділяють: допит, пред'явлення особи для впізнання, пред'явлення речей для впізнання, проникнення до житла чи іншого володіння особи, обшук житла чи іншого володіння особи, огляд, слідчий експеримент, проведення експертизи. З огляду на викладене, ОСОБА_2 зауважує, що якщо не зупинити дію оскаржуваних рішень НАЗК від 07 вересня 2018 року на період розгляду даної адміністративної справи до набрання законної сили відповідним судовим рішенням, це матиме юридичним наслідком відкриття відносно Заявника кримінального провадження за ст. 3661 Кримінального кодексу України та проведення слідчими органами Національного антикорупційного бюро України відповідних слідчих дій в рамках такого кримінального провадження, що зробить неможливим виконання рішення у даній адміністративній справі та ускладнить ефективний захист прав та інтересів ОСОБА_2 від передчасних і безпідставних слідчих дій.

Як наголошує ОСОБА_2, в разі задоволення позовних вимог, оскаржувані рішення НАЗК будуть визнанні судом протиправними та підлягатимуть скасуванню. При цьому протиправне (неправомірне) рішення не породжує юридичних наслідків від моменту його прийняття, а якщо неправомірне рішення НАЗК не породжує юридичних наслідків від моменту його прийняття, то, відповідно, не повинно й бути таких правових наслідків цього рішення, як відкриття на його підставі кримінального провадження та проведення досудового розслідування органами НАБУ. Тобто, як переконаний Заявник, виконання судового рішення про визнання оскаржуваного рішення НАЗК протиправним, полягає не лише в його скасуванні, але й у недопущенні виникнення юридичних наслідків, пов'язаних із прийняттям НАЗК такого протиправного рішення, зокрема - попередження безпідставного відкриття стосовно Заявника кримінального провадження та проведення органами НАБУ досудового розслідування.

ОСОБА_2 звертає увагу, що у суб'єкта декларування фактично відсутня можливість застосувати поворот виконання рішення НАЗК, скасованого у судовому порядку, оскільки неможливо відмінити сам факт та обставини проведення слідчих дій, які вже були здійсненні слідчими органами до набрання законної сили рішенням суду, яким скасовано таке рішення НАЗК. А тому, з метою забезпечення ефективного захисту інтересів Заявника та виконання рішення суду у даній адміністративній справі, необхідним є вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваних рішень НАЗК та забороною посадовим особа НАБУ розпочинати і здійснювати відносно Заявника досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 3661Кримінального кодексу України.

За викладеного ОСОБА_2 вважає, що вжиття судом заходів забезпечення позову, про які просить вона, ніяким чином не порушить інтереси заінтересованих осіб, зокрема державних органів, які здійснюють розслідування корупційних злочинів, оскільки це не позбавляє їх можливості в передбаченому законом порядку реалізувати надані їм повноваження у випадку визнання судом оскаржуваних рішень НАЗК правомірними та такими, що породжують відповідні юридичні наслідки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову в забезпеченні позову та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Зокрема, Позивач зазначає, якщо не зупинити дію оскаржуваних рішень НАЗК від 07 вересня 2018 року на період розгляду даної адміністративної справи до набрання законної сили відповідним судовим рішенням, це матиме юридичним наслідком відкриття відносно Позивача кримінального провадження за ст. 3661 КК України та проведення детективами НАБУ відповідних слідчих дій в рамках такого кримінального провадження, що зробить неможливим виконання рішення у даній адміністративній справі та ускладнить ефективний захист прав та інтересів Позивача від передчасних і безпідставних слідчих дій. Невжиття заходів забезпечення адміністративного позову цілком може заподіяти зазначеної шкоди правам, свободам чи інтересам Позивача, для виправлення яких їй буде необхідно докласти значних зусиль та витрат (в тому числі для відновлення своєї репутації та довіри в очах інших осіб та суспільства в цілому). Окрім того, заявлені Позивачем способи забезпечення адміністративного позову відповідають предмету адміністративного позову та, водночас, їх вжиття не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

Національним агентством з питань запобігання корупції подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року, оскільки ухвала суду першої інстанції є правомірною та такою, що прийнята судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга ОСОБА_2. є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем в заяві не зазначено, в контексті ст. 150 КАС України, обставин, що можуть слугувати підставами для вжиття заходів забезпечення позову. Також, станом на момент розгляду заяви, судом першої інстанції не виявлено очевидності ознак протиправності спірних рішень. З урахуванням того, що до поданої заяви не надано відповідних достатніх та беззаперечних доказів, а судом першої інстанції не виявлено фактів існування, на час прийняття даного судового рішення, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам ОСОБА_2 до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докладання значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь ОСОБА_2, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Положеннями ст. 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З положень даної статті вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються для гарантування виконання рішення адміністративного суду, тобто недопустимості завдання позивачеві непоправної шкоди, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в майбутньому. При цьому, саме позивач повинен навести докази для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд, при розгляді клопотання про забезпечення позову повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з передбачених ст. 150 КАС України обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти; врахувати пов'язаність заходів щодо забезпечення позову з його предметом, співмірність таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам.

Колегія суддів зауважує, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що для вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову слід враховувати те чи існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Разом з тим, відповідно до частини першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

За правилами частини 1 статті 77 КАС України тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Таким чином, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

З матеріалів справи встановлено, що підставою звернення із позовом до суду стало прийняття Національним агентства з питань запобігання корупції рішень від 07 вересня 2018 року № 1968 «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України» та від 07 вересня 2018 року № 1980 «Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлених ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією та направлення рішення «Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України» до Національного антикорупційного бюро України».

На думку ОСОБА_2 публічно-правовий спір між сторонами існує, за обставин прийняття оскаржуваних рішень з порушенням норм та вимог чинного законодавства України.

Колегія суддів зазначає, що позовні вимоги і правова оцінка питань протиправності прийнятих Національним агентством з питань запобігання корупції рішень підлягають з'ясуванню під час розгляду справи по суті та оцінка доводам позовної заяви буде надана судом за результатами розгляду даної справи.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що на стадії вирішення питання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову судом не може бути надана правова оцінка оспорюваним рішенням, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише в ході судового розгляду справи по суті, предметом якої є протиправність вказаних рішень, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, забезпечення адміністративного позову не є самостійним способом захисту порушеного права, та не повинне призводити до вирішення вимог або досягнення іншої мети, не пов'язаної з забезпеченням права особи до вирішення справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про забезпечення позову складається тільки з тверджень про можливе теоретичне нанесення шкоди інтересам Позивача.

Будь-яких об'єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам Позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, колегією суддів не встановлено.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що на підставі рішень Національного агентства з питань запобігання корупції будуть вчинятися слідчі дії Національним антикорупційним бюро України в рамках кримінального провадження, внаслідок чого будуть порушені її права та охоронювані законом інтереси, колегія суддів критично оцінює, адже Позивач наділена правом оскаржити такі дії до суду за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В.Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 11.03.2019 року.