Справа № 813/2379/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/4167/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Свемон-Захід» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року (суддя - Лунь З.І., м. Львів, повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2018 року) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Львівській області до Публічного акціонерного товариства «Свемон-Захід» про стягнення коштів за податковим боргом з рахунків у банках,-

ВСТАНОВИЛА:

Головне управління ДФС у Львівській області 06.06.2018 звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Свемон-Захід», у якому просило стягнути з відповідача до бюджету коштів з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів в розмірі 148958,85 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наявністю непогашеного податкового боргу, що виник внаслідок несплати в добровільному порядку податкового зобов'язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів, із земельного податку з юридичних осіб та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості. Вжиті позивачем заходи щодо стягнення заборгованості шляхом надіслання податкової вимоги не призвели до погашення відповідачем податкового боргу, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року у справі №813/2379/18 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що позовна заява від імені Головного управління ДФС у Львівській області підписана начальником ОСОБА_1 за відсутності доказів наявності у нього права на представлення інтересів органу державної влади. Крім цього, наголошує, що суд першої інстанції протиправно не звернув уваги, що подані позивачем копії документів, оформленні без дотримання вимог КАС України, оскільки не містять інформації про дату їх засвідчення.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що визначені податковим органом зобов'язання є узгодженими та в установлені законодавством строки не сплачені відповідачем, а тому сума податкового органу підлягає стягненню в судовому порядку.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що Публічне акціонерне товариство «Свемон-Захід» 22.03.1991 зареєстроване у виконавчому комітеті Львівської міської ради, як юридична особа за №0 002516. Відповідач перебуває на обліку в Личаківській ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області та має відкриті рахунки у банках, що підтверджується даними про банківські рахунки відповідача.

Згідно довідки Головного управління ДФС у Львівській області від 11.04.2018 №13361/10/13-01-17-05-10 про податкову заборгованість станом на 05.04.2018 заборгованість ПАТ «Свемон-Захід» перед бюджетом становить 148958,85 грн., а саме по: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів в сумі 33698,24 грн., штрафні санкції - 33698,24 грн.; земельному податку з юридичних осіб - 66322,18 грн. (основний платіж - 65964,98 грн., штрафні санкції - 357,20 грн.); податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особам, які є власниками об'єктів нежитлової нерухомості - 48938,43 грн. (основний платіж - 48089,39 грн., штрафні санкції - 849,04 грн.).

Податковий борг відповідача виник у зв'язку з несплатою самостійно задекларованих зобов'язань відповідно до податкових декларацій з: плати за землю (земельний податок або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 14.02.2017; плати за землю (земельний податок або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 17.02.2017; податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 20.02.2017; податкове повідомлення рішення від 11.01.2018 № на суму 26536,47 грн.; податкове повідомлення рішення від 11.01.2018 № на суму 45909,03 грн.; податкове повідомлення рішення від 23.11.2017 № на суму 357,20 грн.; податкове повідомлення рішення від 19.01.2018 № на суму 1,43 грн.; податкове повідомлення рішення від 08.12.2017 № на суму 688,07 грн.; податкове повідомлення рішення від 08.12.2017 № на суму 0,73 грн.; податкове повідомлення рішення від 14.09.2017 № на суму 158,81 грн.

Відповідачу надсилалась податкова вимога форми «Ю» від 13.09.2017 №20831-17 проте, вказана вимога залишена без виконання, податковий борг відповідачем не погашено. Податковий борг відповідача з цього часу не переривався.

Визначена сума грошового зобов'язання у добровільному порядку не була сплачена платником податків, що стало підставою для звернення податкового органу до суду.

Відповідно до частини 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, враховуючи наведену норму права та те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у цій справі мають бути обставини, які свідчать про наявність податкового боргу, а також підстави, з якими законодавство пов'язує можливість його стягнення, натомість, правомірність податкових повідомлень-рішень не є предметом розгляду в цій справі.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Згідно з абзацом 1 пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого або сплаченого податку.

За приписами пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового або грошового зобов'язання або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання або пені вважається узгодженою.

Грошове зобов'язання щодо суми податкових зобов'язань з податку, що підлягає утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету в разі нарахування/виплати доходу на користь платника податку - фізичної особи, вважається узгодженим податковим агентом або платником податку, який отримує доходи не від податкового агента, в момент виникнення податкового зобов'язання, який визначається за календарною датою, встановленою розділом IV цього Кодексу для граничного строку сплати податку до відповідного бюджету (пункт 54.2 статті 54 ПК України).

Відповідно до підпунктів 54.3.2, 54.3.5 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Пунктом 54.5 статті 54 ПК України передбачено, що якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов'язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов'язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із пунктом 55.1 статті 55 ПК України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов'язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків (підпункт 56.11 статті 56 ПК України).

Як визначено у пункті 56.15 статті 56 ПК України скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Також, відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

За змістом пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Положеннями статті 58 ПК України встановлено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов'язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов'язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (пункт 45.2 статті 45 ПК України).

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення (абзац 3 пункту 58.3 статті 58 ПК України).

Згідно пункту 14.1.175 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно із пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ПК України не містить обов'язку контролюючого органу повторно вручати платнику податків податкову вимогу у разі зміни суми податкового боргу. Апеляційний суд зазначає, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту, зокрема, повного погашення податкового боргу платником за всіма видами податків і зборів. При цьому, грошові зобов'язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків. Тільки після того, як платник податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатись відкликаною в розумінні підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 ПК України, а у разі виникнення в майбутньому суми податкового боргу - контролюючим органом має бути виставлена нова податкова вимога.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №818/1117/16, яка в силу приписів частини п'ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

З матеріалів справи видно, що позивачем самостійно подавались податкові деклараціїз плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) від 17.02.2017 та від 14.02.2018, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 20.02.2017. Також податковим органом було винесено податкові повідомлення рішення від 11.01.2018 № на суму 26536,47 грн.; від 11.01.2018 № на суму 45909,03 грн.; від 23.11.2017 № на суму 357,20 грн.; від 19.01.2018 № на суму 1,43грн.; від 08.12.2017 № на суму 688,07грн.; від 08.12.2017 № на суму 0,73 грн.; від 14.09.2017 № на суму 158,81 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення надсилались за податковою адресою платника податків - ПАТ «Свемон-Захід» та вважаються належним чином врученими у відповідності до вимог ПК України. Важливо наголосити, що доказів процедури адміністративного оскарження вищевказаних податкових повідомлень-рішень, а також звернення до суду з позовом щодо визнання таких протиправним або їх скасування позивачем подано не було, не здобуто таких і в ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції. Відтак, такі є чинними, а дослідження правомірності їх прийняття не є предметом розгляду даної справи.

Крім цього з матеріалів справи встановлено, що податковим органом сформовано та направлено податкову вимогу форми «Ю» від 13.09.2017 №20831-17. Проте, податковий борг у добровільному порядку відповідачем сплачено не було.

Враховуючи, що відповідачем в добровільному порядку заборгованість не погашена, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Пунктом 95.1 статті 95 ПК України (в редакцій, чинній на час звернення податкового органу із позовом до адміністративного суду) контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2. статті 95 ПК України). Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (пункт 95.3 статті 95 ПК України).

За змістом пункту 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

З урахуванням встановлення в судовому процесі складу та факту несплати платником податків узгоджених сум податкових зобов'язань, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову податкового органу.

При цьому, важливо зазначити, що сам факт наявного податкового боргу відповідач не заперечує, а лише покликається на формальні процесуальні порушення, допущені контролюючим органом при зверненні до суду з даним адміністративним позовом. Зокрема, у поданій апеляційній скарзі ПАТ «Свемон-Захід» покликається на не підтвердження повноважень начальника Головного управління ДФС у Львівській області ОСОБА_1 на підписання позовної заяви у відповідності до вимог статті 55 КАС України. Такі твердження скаржника колегія суддів вважає надуманими та цілком необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 55 КАС України юридична особа, суб'єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Головне управління ДФС у Львівській області є самостійною юридичною особою, керівником якої з 18.08.2015 є ОСОБА_1 Водночас вказана особа уповноважена представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами та має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи. Такі відомості є загальнодоступними та містяться, зокрема, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відтак, безпідставними є доводи апелянта в цій частині.

Також скаржник наголошує на порушення позивачем вимог статті 94 КАС України, відповідно до якої учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. З покликанням на дану норму апелянт зазначає, що фіскальний орган подав копії документів, які не є належним чином засвідчені, оскільки не містять зазначення дати засвідчення, а суд першої інстанції протиправно не врахував такі обставини. З приводу вищенаведених доводів відповідача, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом частини другої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. У розглядуваній справі допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права є формальним та не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи, з огляду на що таке не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Інших підстав для скасування рішення суду першої інстанції скаржником не наведено.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Свемон-Захід» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 06 березня 2019 року.