Справа № 280/401/19
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
04 березня 2019 року Справа № 280/401/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрянофлотський, 6,)
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо не розгляду документів ОСОБА_1 стосовно виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
зобов`язати Міністерство оборони України у місячний термін розглянути документи та прийняти рішення щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб»;
зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання прийнятого на користь ОСОБА_1 рішення суду протягом тридцяти діб з дня набрання постановою законної сили.
Ухвалою суду від 01.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у судовому засіданні 26.02.2019. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 28.06.1984 по 20.12.1984 він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка входила до складу прикордонних військах КДБ СРСР та брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, під час яких отримав поранення, контузію, внаслідок чого йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Позивач стверджує, що має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", в зв`язку з чим звернувся до звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою та відповідними документами стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням III групи інвалідності внаслідок поранення, яке пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Позивачу було надано формальну відповідь на його заяву та не вирішено питання по суті. Не виплата позивачу належної йому одноразової грошової допомоги позбавляє його можливості реалізувати своє право на соціальний захист, що слугувало підставою для звернення позивача до суду. Просить позов задовольнити у повному обсязі.
Від представника відповідача 27.02.2019 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позов не визнає повністю та пояснив, що позивач звільнявся з Прикордонних військ, а тому виплата одноразової допомоги повинна здійснюватись Державною прикордонною службою, а не Міністерством оборони України. Просить у позові відмовити.
Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку із наступним.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 28.06.1984 по 20.12.1984 він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , яка входила до складу прикордонних військах КДБ СРСР та брав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан, під час яких отримав поранення, контузію, якій встановлено статус інваліда війни III групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 29 травня 2017 року.
21 грудня 2015 року позивачу первинно встановлено III групу інвалідності, внаслідок поранення, травми, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК серії АВ№ 0550920.
Позивач звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо прийняття рішення про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, яка в подальшому в установленому порядку надіслана до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для її розгляду та прийняття рішення.
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/646 від 16.02.2016, позивачу було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із тим, що позивач був звільнених з Прикордонних військ.
Крім того, листом Адміністрації Державної Прикордонної служби України № 11_Д-164 від 05.02.2016, повідомлено позивача про те, що призов його на строкову службу та звільнення з цієї служби здійснювалися на підставі наказів Міністерства оборони колишнього СРСР і згідно із законодавством перебуває на військовому обліку у військовому комісаріаті Міністерства оборони України, і те, що причинний зв`язок поранення, отриманого позивачем під час виконання обов`язків військової служби в період перебування в Афганістані, встановлено Центральною військово-лікарською комісією Міністерства оборони України, тому питання виплати одноразової грошової допомоги має розглядати Міністерство оборони України.
Станом на день подання позову Міністерство оборони не розглянуло документипозивача та не прийняло рішення щодо виплати одноразової грошової допомоги.
Позивач, не погодившись із такими діями відповідача звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерство оборони України у місячний термін розглянути документи та прийняти рішення щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (підпункт 4 частини другої статті 16 Закону).
Згідно з частиною шостою статті 16-3 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
При цьому, абзацом 9 пункту 1 Порядку обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393, передбачено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ", особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ до вислуги років зараховуються, зокрема, дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.
З аналізу вказаної норми права слідує, що для призначення військовослужбовцям пенсії до вислуги років зараховується, зокрема, військова служба у прикордонних військах колишнього СРСР.
З матеріалів справи вбачається, що позивач проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що входила до складу Прикордонні війська КДБ СРСР, які структурно входили до складу Комітету державної безпеки СРСР (КДБ СРСР, до 1978 - КДБ при Раді Міністрів СРСР).
Відповідно до статті 4 Закону СРСР «Про всезагальний військовий обов`язок» від 12.10.1967 року, Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР в період з 01 вересня 1939 року по 21 березня 1989 року.
Відповідно до пунктом 1 Указу Верховної ради України від 30 серпня 1991 року № 1464 - XII, всі дислоковані на території республіки (УСРСР) військові частини прикордонних військ СРСР та їх органи управління з озброєнням і матеріально - технічною базою переведені у відання України.
Суд звертає увагу на те, що позивач перебував на військовому обліку у відповідному військовому комісаріаті Міністерства оборони України, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_3 .
Враховуючи вище наведені норми та вказані обставина, які свідчать про те, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР (у даному випадку Прикордонних військ КДБ СРСР) прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, зокрема зазначених в постановах від 18.11.2014 та 21.04.2015 (справа № 21-446а14, №21-135а15) .
За таких обставин, суд дійшов висновку, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.
З матеріалів справи судом встановлено та підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 , що позивач з 28.06.1984 по 20.12.1984 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Прикордонних військ КДБ СРСР, а тому Міністерство оборони України, до повноважень якого належить вирішення питання про призначення одноразової грошової допомоги, зобов`язано було з дотриманням процедури розглянути заяву позивача та прийняти відповідне рішення (позитивне або негативне).
Таким чином, враховуючи, що заява позивача про призначення одноразової грошової допомоги, в порушення норм чинного законодавства, була повернута без розгляду (реалізації), суд приходить до висновку, що необхідно зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
При цьому, суд не підміняє суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.
З огляду на наведене суд вважає, що вимога про прийняття рішення щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» не може бути задоволена, оскільки подання висновку та документів до нього розпорядникові бюджетних коштів є дискреційним повноваженням відповідача.
Разом з тим, в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Міністерства оборони України щодо не розгляду документів ОСОБА_1 стосовно виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», слід відмовити, оскільки по суті ця вимога не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, адже таке право підлягає захисту шляхом оскарження рішення Міністерства оборони України про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати до суду у тридцяти денний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про виконання рішення суду, слід зазначити наступне.
Частиною першою статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, вказаною статтею встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.
Проаналізувавши обставини справи, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення по вказаній адміністративній справі, оскільки судове рішення є обов`язковим до виконання, у тому числі, в примусовому порядку, а за невиконання рішення суду передбачена відповідальність.
Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).
Позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, на підставі Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011. Оскільки позивачем судовий збір не сплачувався, необхідності в вирішенні питання щодо розподілу судових витрат не має.
Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст.2, 9, 139, 241-243, 254-263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ) задовольнити частково.
Зобов`язати Міністерство оборони України у місячний термін розглянути документи щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб».
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 04.03.2019.

Суддя О.В. Конишева