Справа № 806/2105/18
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 806/2105/18

Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

27 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Граб Л.С.

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника відповідача: Літвіна С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року (повний текст якого складено у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій незаконними, визнання права на отримання разової грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :
у травні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, в якому просив: поновити йому строк звернення до суду із даним позовом; визнати незаконними дії Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні йому одноразової грошової допомоги шляхом повернення на доопрацювання поданих ним для призначення допомоги документів; визнати право ОСОБА_1 на отримання разової грошової допомоги у відповідності до ст. 16, 16-2, 16-3, 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 другої групи інвалідності, позивач 05.07.2016 звернувся до Міністерства оборони України через Бердичівський військовий комісаріат з відповідною заявою про виплату одноразової грошової допомоги. Однак, протягом тривалого часу ніякої відповіді за наслідками розгляду його заяви позивач не отримував. Так, позивач звернувся до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 та Бердичівського військового комісаріат із заявами, в яких просив повідомити про наслідки розгляду його заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності. З відповіді Міністерства оборони України від 18.04.2018 № 3/6/1063 йому стало відомо, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 12 серпня 2016 року (протокол № 58), розглянувши подані ним документи, дійшла висновку про повернення їх на доопрацювання, з чим не погоджується позивач.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства оборони України (вул. Грушевського, 30/1, м. Київ, 01021; ) щодо повернення на доопрацювання поданих ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) для призначення одноразової грошової допомоги документів. Зобов`язано Міністерство оборони України (вул. Грушевського, 30/1, м. Київ, 01021; ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про виплату одноразової грошової допомоги та додані до неї документи, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, враховуючи висновки суду. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та залишити позовну заяву без розгляду або скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також не врахував усі обставини справи. Так, апелянт зазначає, що згідно інформації, наданої Бердичівським військовим комісаріатом, 19.09.2016 позивачу під підпис було доведено до відома рішення Комісії від 12.08.2016 № 38, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 на примірнику витягу з протоколу Комісії, копія якого міститься у справі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі та просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. При цьому, 25.02.2019 на адресу суду надійшла заява від позивача та його представника про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та залишити адміністративний позов без розгляду, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах в період з 05.08.1980 по 16.09.1994.

В період з 23.05.1985 по 03.06.1987 він був учасником бойових дій в Республіці Афганістан, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату від 30.06.2016 №4/103 (а.с.11).

З 07.06.2016 ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з пораненнями (контузія) та захворюваннями, так, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 514565 від 14.06.2016 (а.с.8).

05.07.2016 позивач звернувся до Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, внаслідок поранення (контузія) та захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. До заяви позивач додав: копії витягів із наказів про звільнення з військової служби і виключення зі списків особового складу військової частини; копію військового квитка; довідку про участь в бойових діях; копію акта судово-медичного дослідження №205 від 19.05.2016; копію витягу з протоколу ЦВЛК № 2265; копію довідки МСЕК №514565; копію паспорту та ідентифікаційного коду; банківські реквізити; згоду на збір та обробку персональних даних (а.с.7).

Розглянувши подані позивачем документи, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби (далі Комісія) дійшла висновку про необхідність повернення їх на доопрацювання, оскільки відсутні документи, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, як це передбачено пунктом 11 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013. У зв`язку з викладеним, документи ОСОБА_1 були повернені до Житомирського обласного військового комісаріату. Відповідне рішення Комісії було оформлене протоколом від 12 серпня 2016 року № 58 (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримавши листа начальника управління організаційних та соціальних виплат Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/3967 від 07.10.2016, в якому зазначалось, що для подальшого розгляду документів, ОСОБА_1 необхідно долучити документ, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного порушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, надіслав документи позивача за вих. № ВС 6897 від 21.11.2016 на доопрацювання до Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату (а.с.17).

Вважаючи дії Міністерства оборони України щодо повернення на доопрацювання поданих для призначення одноразової грошової допомоги заяви та документів - протиправними, а своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок поранення, контузії та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії порушеним, позивач звернувся з до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття відповідачем рішення щодо повернення на доопрацювання поданих позивачем для призначення одноразової грошової допомоги документів, Положення № 564 ще не набрало чинності, а відтак останнім безпідставно застосовано норми вказаного Положення, що вказує на протиправність дій відповідача. Водночас, з метою ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги та додані до неї документи, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як передбачено ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Перевіряючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме відкрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 з послідуючим прийняттям рішення по суті, незважаючи на порушення строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавство обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи слідує, що 05.07.2016 позивач звернувся до Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою та відповідним пакетом документів про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням 2 групи інвалідності, внаслідок поранення (контузія) та захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Зазначені документи були направлені до відповідача, де Комісією здійснено їх розгляд та прийнято відповідне рішення, яке оформлене протоколом від 12 серпня 2016 року № 58 (а.с. 9).

В своїй апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що згідно інформації, наданої Бердичівським військовим комісаріатом, 19.09.2016 позивачу під підпис було доведено рішення Комісії від 12.08.2016 № 38, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 на примірнику витягу з протоколу Комісії, копія якого міститься у справі (а.с. 47), однак до суду звернувся лише у травні 2018 року. Зазначені доводи представник відповідача вказував і у заяві про залишення адміністративного позову без розгляду (а.с. 44-47), однак, на переконання апелянта, зазначена заява не була належним чином розглянута судом першої інстанції.

З даного приводу колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що саме позивач 05.07.2016 звернувся з відповідною заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги і метою вказаного звернення слугувало отримання від відповідача рішення по суті порушеного ним питання.

Натомість, судом першої інстанції взагалі не взято до уваги тієї обставини, що звернення до суду у травні 2018 року відбулося внаслідок того, що позивач фактично в період з липня 2016 року по квітень 2018 року не вживав жодних заходів з метою дізнатися про результати розгляду поданої ним заяви.

Також судом першої інстанції не було поновлено позивачу строк звернення до суду, попри наявність відповідного клопотання позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач не міг не знати про положення п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції на момент звернення позивача з заявою до відповідного органу), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку. Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Тобто, враховуючи дані норми, колегія суддів приходить до висновку, що позивач мав би дізнатись про бездіяльність відповідача, з урахуванням поштового перебігу, по спливу двох місяців з моменту подання заяви, а не через один рік та вісім місяці з моменту прийняття рішення Комісією.

Незнання ж про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що 19.09.2016 позивачу під підпис було доведено рішення Комісії від 12.08.2016 № 38 (а.с. 47).

Крім того, в матеріалах справи наявна копія листа Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 07.10.2016 № 248/3/6/3967, зі змісту якого слідує, що позивача повідомлено про те, що за результатами розгляду матеріалів його заяви про призначення одноразової грошової допомоги Комісія дійшла висновку про необхідність повернення їх на доопрацювання, оскільки відсутній документ, що свідчить про причину та обставини поранення. Враховуючи викладене, позивачу запропоновано для позитивного вирішення порушеного ним питання надати до військового комісаріату вказаний документ (а.с. 19).

Колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Також, у відповідності до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, поняття "повинна дізнатися" слід тлумачити, як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апелянта стосовно пропущення позивачем строку звернення до суду обґрунтовані з посиланням на конкретні докази, які наявні в матеріалах справи, в той час як висновок суду першої інстанції стосовно того, що про порушення своїх право позивач дізнався лише з відповіді Міністерства оборони України від 18.04.2018 № 3/6/1063, ґрунтуються виключно на припущеннях, що протягом одного року та вісім місяців позивач був об`єктивно позбавлений можливості звернутися до суду за захистом своїх прав через необізнаність із рішенням Комісії, оформленим протоколом від 12 серпня 2016 року № 58.

Згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як передбачено п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для залишення адміністративного позову без розгляду знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 липня 2018 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій незаконними, визнання права на отримання разової грошової допомоги залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 04 березня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Граб Л.С.