Справа № 160/7655/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2019 року Справа № 160/7655/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кучми К.С.
при секретарі Чорній М.В.
за участю: представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Юнілайф.ПВ до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
Позивач звернувся до адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати протиправними і скасувати наступні податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, а саме:
Представник відповідача в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнав та зазначив, що для проведення перевірки ТОВ «Юнілайф.ПВ» було надано договори, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення. Враховуючі позицію Вищого адміністративного суду України щодо підтвердження даних податкового обліку документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
Попередньою документальною плановою виїзною перевіркою за період 01.01.2013-31.12.2015 р.р. від 19.08.2016 р. №457/04-36-14-01/37252922) встановлено, що заборгованість виникла к позивача на підставі договорів поставок укладених між ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «ТД Білецьких» та ТОВ «Гамма Комплект». На підставі договорів про відступлення права вимог кредиторську заборгованості по вказаних договорах поставок було передано новому кредитору ТОВ «Вітрос».
Перевіркою встановлено, що протягом 2016-2017 p.p. має кредиторську заборгованість перед ТОВ «Вітрос» у розмірі 1 775 369,69 грн. передано ТОВ «ОСОБА_3 група»; ТОВ «ОСОБА_3 група» у розмірі 1 486 587,09 грн. передано ТОВ «Солтинг»; ТОВ «Солтинг» у розмірі 1 116 587,09 грн. передано ТОВ «Транс-Маш Груп»; ТОВ «Транс-Маш Груп» у розмірі 876 587,09 грн. передано ТОВ «Стайлсістем». Тобто, враховуючи вищевикладене ТОВ "Юнілайф.ПВ" станом на 31.12.2016 р. мало кредиторську заборгованість у сумі 376 409,73 грн. за товари отримані протягом 2013 року від ТОВ «ТД Білецького». Та станом на 31.12.2017 р. - у сумі 350 177,36 за товари отримані протягом 2014 року від ТОВ «Палот Інжиніринг».
Актом документальної планової перевірки встановлено, що ТОВ "Юнілайф.ПВ" віднесено до складу витрат відсотків за користування кредитними коштами на підставі кредитних договорів та драфт у сумі 650 732 грн., у тому числі у 2016 р. - 232 622 грн. та у 2017 р. - 418 070 грн. Таким чином, перевіркою встановлено отримання кредитних коштів та нарахування на відсотків банку, які мали вплив на фінансовий результат ТОВ "Юнілайф.ПВ" не пов'язані господарською діяльністю підприємства.
Представник позивача також зазначив, що документальна планова перевірка за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. проводилась відповідно до Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004 р. (із змінами та доповненнями) Далі - Положення №637). Облік касових операцій ведеться в "Касових книгах", аркуші яких пронумеровані, прошнуровані скріплені печаткою, засвідчені підписом керівника підприємства.
Перевіркою встановлено порушення пункту 1.2, 2.11 Положення №637, а саме: проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував оплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 15 614,57 грн. Перевіркою встановлено, щодо авансових звітів, які досліджувалися під час перевірки надано платіжні документи (товарний або касовий чек, квитанції до прибуткового ордера, інші письмові документи), які би підтверджували сплату покупцем готівкових коштів. Фактично, до авансового звіту надано експрес - накладну «Нова пошта», яка не є розрахунковим документом встановленої форми та не підтверджує сплату покупцем готівкових коштів. За таких обставин, представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ТОВ «Юнілайф.ПВ» зареєстровано Павлоградським міськрайонним управлінням юстиції від 18.08.2010 року та взято на облік в контролюючих органах 19.08.2010 року №9305/10, станом на останній день перевірки перебувало на обліку в Західно-Донбаській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровські області.
- пп.«а» п.198.1 пп.198.3 п.198.6 ст.198 ПК України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 228 863 грн., в тому числі за липень 2016 року на суму 138 831 грн., за вересень 2016 року на суму 12 267 грн., за грудень 2017 року на суму 77 765 грн.
- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.135 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток у сумі 337 106 грн., у тому числі за 2016 рік на суму 242 621 грн., за 2017 рік 91 485 грн.;
- п.1.2, 2.11 Положення №637 проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів у сумі 15 614,57 грн.
Правомірність та обґрунтованість податкових повідомлень-рішень від 01.10.2018 року за номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, прийнятих Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, є предметом позову, який передано на розгляд суду.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Приписами п.14.1. ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Згідно з п.185.1. ст.185, п.187.1. ст.187, п.188.1. ст.188 ПК України, обєктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобовязань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п.201.1., 201.4., 201.6. ст.201 ПК України платник податку зобовязаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п.201.1. ст.201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобовязань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобовязаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1. ст.200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п.198.1. ст.198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п.198.2., 198.3., 198.6. ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні обєкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Згідно зі ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
В силу ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зі змісту наведених норм слідує, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні є відступлення права вимоги - правочин (договір), на підставі якого первісний кредитор передає своє право (вимогу) в конкретному зобов'язанні новому кредитору, продовжуючи при цьому виконувати взяті на себе обов'язки перед боржником, а новий кредитор набуває відповідне право (вимогу), за загальним правилом, з моменту укладення договору відступлення права вимоги.
При цьому, враховуючи, що відступлення права вимоги завжди є похідним від інших зобов'язань, тому, укладаючи договір цесії, сторони повинні чітко визначити його предмет, а саме право, що відступається.
Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).
Відповідно до вимог ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Так, судом встановлено, що у перевіряємий період позивачем були укладені договори поставок з ТОВ «Палот Інжиніринг», ТОВ «ТД Білецьких «ОСОБА_4», договір про відступлення права вимог кредиторську заборгованість по вказаних договорах поставок було передано новому кредитору ТОВ «Вітрос».
Відповідно до акту перевірки протягом 2016-2017 p.p. у позивача вбачається кредиторська заборгованість перед ТОВ «Вітрос» у розмірі 1 775 369,69 грн. передано ТОВ «ОСОБА_3 група»; ТОВ «ОСОБА_3 група» у розмірі 1 486 587,09 грн. передано ТОВ «Солтинг»; ТОВ «Солтинг» у розмірі 1 116 587,09 грн. передано ТОВ «Транс-Маш Груп»; ТОВ «Транс-Маш Груп» у розмірі 876 587,09 грн. передано ТОВ «Стайлсістем».
Натомість ТОВ «ТОВ «ПАЛОТ Інжинірінг» відповідно до договору поставки з ТОВ «Палот Інжинірінг» №08/01-14 від 08.01.2014 року ТОВ «Юнілайф.ПВ» здійснено наступні сплати на користь нових кредиторів;
- 28.12.2016 року суму 100 000 грн. на користь ТОВ «ОСОБА_3 Група» на підставі договору про відступлення права вимоги від 20.01.2016 року №2001/16;
По договору поставки з ТОВ «ТД Білецьких» №09/04-13 від 09.04.2013 року ТОВ «Юнілайф.ПВ» здійснено наступні сплати на користь нових кредиторів:
- 28.12.2016 року суму 100 000,00 грн. на користь ТОВ «ОСОБА_3 Група» на підставі договору про відступлення права вимоги від 25.01.2016 року №2501/16;
Отже, ТОВ «Юнілайф.ПВ», здійснюючи сплати на користь нових кредиторів вчинив дію, яка свідчить про визнання ним боргу, чим перервав сплив строку позовної давності. Враховуючи викладене строк позовної давності по цій заборгованості не минув, і немає правових підстав вважати ці суми безнадійною заборгованістю. А отже і відсутні правові підстави для включення цих сум до складу доходів відповідного звітного періоду, а також для коригування податкового кредиту з ПДВ.
Крім цього, будь-яка неправомірна діяльність контрагентів не впливає на результати діяльності підприємства і не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності платника податку, оскільки юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
В розумінні частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи надані під час проведення перевірки складені у відповідності до норм чинного законодавства та фіксують факт здійснення господарських операцій між ТОВ «Юнілайф.ПВ» та вищезазначеними контрагентами згідно укладених між ними договорами, а також є доказами того, що ці договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Надані ТОВ «Юнілайф.ПВ» для перевірки документи є належним і достатнім документальним підтвердженням як реальності виконання спірних операцій, так і їх зв'язку з господарською діяльністю платника.
Суд зауважує, що посилання в акті перевірки на наявність кримінальних проваджень не можуть бути прийняті судом, оскільки жодна оперативна інформація та інформація про порушенні кримінальні провадження, щодо контрагентів не має вирішальної сили, окрім вироку, який набрав законної сили.
Доказів зворотного відповідачем не надано, а матеріали справи не містять.
Як видно з описової частини акту перевірки, то Головне управління ДФС у Дніпропетровській області, не визнаючи відсотки за кредитним договором в якості витрат, що зменшують об'єкт оподаткування податком на прибуток, виходив з того, що ТОВ «Юнілайф.ПВ» не за цільовим призначенням використано кредитні кошти, а саме для надання поворотної та безповоротної фінансової допомоги, що не принесло підприємству доходу.
В акті відсутні обґрунтування того, що отримані кредитні кошти були використані ТОВ «Юнілайф.ПВ» не у господарській діяльності, беручи до уваги положення Податкового кодексу України, який спеціально не обмежує розмір податкових витрат по відсотках за користування кредитними коштами в зв'язку з наданням підприємством безвідсоткових позик або ж наданням безповоротної допомоги.
Згідно з підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138 розділу ПК України до складу витрат включаються фінансові витрати, до яких належать витрати на нарахування процентів (за користування кредитами та позиками, за випущеними облігаціями та фінансовою орендою) та інші витрати в межах норм, встановлених ПК України, пов'язані із запозиченням.
Відповідно до статті 141 ПК України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (у тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.
Відповідачем не досліджувалась наявність власних коштів ТОВ «Юнілайф.ПВ», як виручки отриманої внаслідок господарської діяльності для надання позик.
Так, кредитні кошти були використані в рамках господарської діяльності з метою поповнення обігових коштів підприємства та направлені на погашення зобов'язань перед своїми контрагентами, про що свідчать банківські виписки, з яких вбачається що кредитні кошти були перераховані контрагентам фактично в день їх надходження на рахунок ТОВ «Юнілайф.ПВ».
19/37252922 та оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні відповідальність за дане порушення передбачена ст.1 Указу Президента України від 12.06.1995 року №436 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання готівки".
Згідно з абз.6 ст.1 Указу Президента України "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання готівки" у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб'єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.
Відповідно до п.1.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні № 637 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) готівкові розрахунки - платежі готівкою підприємств (підприємців) та фізичних осіб за реалізовану продукцію (товари, виконані роботи, надані послуги), а також за операціями, які безпосередньо не пов'язані з реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг) та іншого майна.
Натомість, відповідачем зазначається про можливість застосування вказаного Положення до спірних правовідносин, предметом яких є документальне підтвердження авансових звітів працівників підприємства, що не є платежем ТОВ «Юнілайф.ПВ» і не є готівковим розрахунком в розумінні норм вказаного вище Положення.
Так, касові чеки були втрачені ТОВ «Юнілайф.ПВ» про що було повідомлено відповідача та вжито заходи щодо їх поновлення. Однак, ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» повідомило про неможливість поновлення касових чеків внаслідок технічної неспроможності касових апаратів. Разом з цим в підтвердження оплати послуг поштової доставки було надано лист ТОВ «ПОСТ ФІНАНС» від 30.08.2018 року №30-08/2018-8.
Аналізуючи викладене суд доходить до висновку, що відповідач під час винесення спірних податкових повідомлень-рішень від 01.10.2018 року за номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, діяв не на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, суд приходить до висновку про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01.10.2018 року за номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, прийнятих відповідачем з викладених вище підстав.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено, слід повернути позивачу судові витрати по справі в сумі 704,80 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132,139, 241-246, 250 КАС України,-

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 01.10.2018 року за номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, прийняті Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення складений 08.02.2019 року.

Суддя ОСОБА_5