Справа № 804/7445/17
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

04 березня 2019 року

Справа №327вр-19/804/7445/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

при секретарі судового засідання Зіненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у адміністративній справі за позовом П'ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Руда" про стягнення 394577,51 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2018р. по справі №804/7445/17 позовні вимоги П'ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області було задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Руда" заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за серпень 2017р. на загальну суму 394577,51 грн.

02.05.2018р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення (а.с. 61 том 2).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2018р. у даній справі було замінено позивача - П'ятихатське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на його правонаступника - Головне управляння Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с.55 том 2).

21.02.2019р. Заявник (Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) звернувся із заявою, в якій просить поновити строк для пред'явлення виконавчого листа по справі №804/7445/17 від 02.05.2018р., посилаючись на те, що на адресу управління надійшов вказаний виконавчий лист, строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 07.06.2018р. Боржником добровільно не погашено заборгованість на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а тому враховуючи вищезазначене, та для забезпечення своєчасного, повного та реального виконання постанови суду просить заяву задовольнити на підставі ст. 376 Кодексу адміністративного судочинства України. Також, у вказаній заяві, представник заявника просив розглянути дану заяву без його участі (а.с.63 том 2).

Представник заявника в судове засідання не з'явився, проте, 28.02.2019р. у поданому до канцелярії суду клопотанні також просив про розгляд заяви без участі представника управління, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином 26.02.2019р., що підтверджується електронним повідомленням, довідкою секретаря судового засідання та розпискою представника заявника, наявними у матеріалах справи (а.с.70-73 том 2).

Представник боржника в судове засідання не з’явився без поважної причини, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлений належним чином 22.02.2019р. та 26.02.2019р., що підтверджується електронним повідомленням та довідкою секретаря судового засідання, наявними у матеріалах справи (а.с.70-71 том 2).

Відповідно до ч.3 ст.376 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Враховуючи наведене та те, що у заяві та клопотанні заявник просив про розгляд заяви без участі представника управління, належне повідомлення боржника про дату, час і місце розгляду заяви, строки розгляду заяви, встановлені ст.376 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути дану заяву за відсутності представників сторін згідно з вимогами ч.3 ст. 376 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши надані документи на підтвердження поданої заяви, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви заявника про поновлення пропущеного строку для пред’явлення виконавчого листа до виконання, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ч.1 ст.376 Кодексу адміністративного судочинства України, стягувачам, які пропустили строк для пред’явлення виконавчого листа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

При цьому, розглядаючи питання, суд перевіряє чи справді пропущено строк пред’явлення виконавчого листа до виконання, а якщо є підстави так вважати, то чи були поважні причини для цього. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.01.2018р. по справі №804/7445/17 позовні вимоги П'ятихатського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області було задоволено та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Восток-Руда" заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій за серпень 2017р. на загальну суму 394577,51 грн.. (а.с. 22-23 том 2).

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2018р. у даній справі було замінено позивача - П'ятихатське об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпрі на його правонаступника - Головне управляння Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (а.с.55 том 2).

02.05.2018р. судом було видано виконавчий лист на виконання вищевказаного рішення (а.с.61, 64 том 2).

Разом з тим, із копії виконавчого листа, який міститься в матеріалах справи, видно, що строк його пред'явлення до виконання встановлений до 07.06.2018р., тобто строк пред'явлення його до виконання є пропущеним (а.с.64 том 2).

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України “Про виконавче провадження” №1404-VІІІ від 02.06.2016р., який набрав чинності з 05.10.2016р., виконавчі документи за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред’явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Отже, вказаним законом було зменшено строки пред’явлення виконавчих документів до примусового виконання за виконавчими документами де стягувачами є державні органи з одного року до трьох місяців.

Окрім того, ст. 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов’язковими до виконання на всій території України.

Також і згідно з ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов’язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Так, питання виконання судових рішень неодноразово було предметом розгляду Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у Рішенні від 20 липня 2004 року у справі “Шмалько проти України” Суд наголосив: “... пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, ця стаття проголошує “право на суд”, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, тобто право подати позов щодо цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б примарним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби ст.6 Конвенції, детально описуючи процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити ст. 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина “судового розгляду”.

Таким чином, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства та викладених обставин вбачається, що заявником (стягувачем) пропущено строк для пред'явлення до примусового виконання виконавчого листа від 02.05.2018р. у справі №804/7445/17 з причин, які не залежали від волі стягувача, а отже, суд приходить до висновку, що такі причини пропуску строку для пред’явлення виконавчого листа до виконання є поважними, у зв’язку з чим пропущений стягувачем строк для пред’явлення до виконання вищевказаного виконавчого листа підлягає поновленню у відповідності до вимог ч.1 ст.376 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги викладене, заява Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до примусового виконання виконавчого листа у цій справі підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 376 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання у адміністративній справі №804/7445/17 - задовольнити.

Поновити пропущений строк для пред’явлення до примусового виконання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/7445/17, виданого 02.05.2018р.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п’ятнадцяти днів з дня складання ухвали у відповідності до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п. 15.1 п. 15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва