Справа № 440/3783/18
Суддя: Н.І. Слободянюк
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/3783/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Слободянюк Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Дубінчина О.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Тандем" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАНДЕМ" /далі позивач, ТОВ "АГРО ТАНДЕМ"/ звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області /далі відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області/ про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2018 року та № від 11 жовтня 2018 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що реальність господарських операцій за договором поставки №0404-01 від 04 квітня 2016 року, укладеним між ним та ПП "АГРОТЕХАЗОТ", підтверджується видатковими накладними на придбання аміаку технічного та видатковими накладними на подальшу його реалізацію контрагентам позивача, а відсутність товарно-транспортних накладних, сертифікату відповідності та паспорту якості на товар не спростовує факт поставки товару та не свідчить про неправильність ведення позивачем бухгалтерського та податкового обліків. За фактами отримання позивачем авіаційних робіт в сільському господарстві від ПП «АВІА-СТИЛЬ» та Підприємством «Авіаційна компанія «АгроавіаДніпро» за договорами підряду № 1 від 04 січня 2016 року та № 11 від 15 червня 2017 року відповідно складено акти виконаних робіт та розрахунки витрат паливно-мастильних матеріалів на авіапослуги та оскільки ступінь деталізації опису господарської операції в первинному документі законодавством не встановлена, то ніщо не заважало позивачу прийняти ці документи до обліку. Виконання договору на транспортно-експедиційне обслуговування № 312 від 28 травня 2014 року, укладеного між ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" та ТОВ «Транс-Груп», підтверджується актом виконаних робіт та залізничними накладними, а тому наявність інших первинних документів не передбачається. Твердження відповідача про іноземне походження насіння кукурудзи, поставленого позивачу ТОВ «АТ Каргілл» за договором поставки № CIS 04257 від 06 квітня 2016 року, документально не підтверждено та грунтується виключно на припущеннях інспектора /а.с.6-19 т.1/.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву посилався на недоведеність ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" реальності здійснення господарських операцій, оскільки по взаємовідносинам з ПП "АГРОТЕХАЗОТ" за договором поставки №0404-01 від 04 квітня 2016 року під час проведення перевірки не надано документів, що підтверджують транспортування та якість товару; по взаємовідносинам з ПП «АВІА-СТИЛЬ» за договором підряду № 1 від 04 січня 2016 року та з Підприємством «Авіаційна компанія «АгроавіаДніпро» за договором підряду № 11 від 15 червня 2017 року під час проведення перевірки надано лише акти виконаних робіт, з яких не вбачається які саме (конкретно визначені) авіаційні послуги були придбані позивачем за цими договорами; по взаємовідносинам з ТОВ «Транс-Груп» за договором на транспортно-експедиційне обслуговування № 312 від 28 травня 2014 року під час перевірки надано лише акти виконаних робіт, тоді як за умовами договору сторони повинні підписати додаткову угоду, в якій визначити найменування та обсяг вантажу, маршрут перевезення, строки надання послуг, перелік документів, які надаються клієнтом експедитору. Також відповідач зазначив, що в податковій накладній № 48 від 07 квітня 2016 року, зареєстрованій в ЄРПН, не вказано код товару згідно УКТ ЗЕД щодо насіння кукурудзи імпортного походження /а.с. 159-162/.

У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги заявленого позову, а представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАНДЕМ" пройшло передбачену законодавством процедуру державної реєстрації, набуло правового статусу юридичної особи, включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з ідентифікаційним кодом 33189983 та знаходиться на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Кременчуцькій ОДПІ Головного управління ДФС у Полтавській області. Зареєстрованими видами діяльності товариства є, зокрема, 46.75 оптова торгівля хімічними продуктами та 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві /а.с. 142-148 т.1/.

У період з 27 серпня 2018 року по 07 вересня 2018 року Головним управлінням ДФС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю " АГРО ТАНДЕМ " з питання дотримання вимог податкового, валютного законодавства та законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне пенсійне страхування за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2018 року.

За результатами перевірки складено акт № 1252/16-31-14-01-10/33189983 від 21 вересня 2018 року, в якому зафіксовано порушення ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" вимог:

- пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16, затвердженого наказом Міністерства фінансів №318 від 31 грудня 1999 року, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 147635,00 грн, в т. ч. за ІІ квартал 2016 року на 69035,00 грн , IV квартал 2016 року на 54600,00 грн, ІІ квартал 2017 року на 9000,00 грн, ІІІ квартал 2017 року на 15000,00 грн;

- пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 131482,00 грн, в тому числі за грудень 2016 року на 110752,00 грн, за січень 2017 року на 20730,00 грн /а.с. 170-190 т. І/.

На підставі вказаного акта перевірки ГУ ДФС у Полтавській області винесені податкові повідомлення рішення:

- № НОМЕР_2 від 11 жовтня 2018 року, яким збільшено ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств" на 221452,50 грн (в тому числі: за податковим зобов'язанням 147635,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 73817,50 грн);

- № від 11 жовтня 2018 року, яким збільшено ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на 164352,50 грн (в тому числі за податковим зобов'язанням 131482,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 32870,50 грн) /а.с. 199-200 т. І/.

Не погодившись із прийняттям вказаних податкових повідомлень-рішень, ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" звернулося до суду з цим позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість оспорюваних податкових повідомлень-рішень на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з такого.

Правовідносини з приводу справляння податку на прибуток унормовані Податковим кодексом України /далі ПК України, у відповідній редакції/.

Так, згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України обєктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правовий аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що підставою для формування показників податкової звітності є належним чином оформлені первинні документи та інші документи, що пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів.

Статтею 1 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Згідно з частиною другою статті 3 цього Закону бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що одним із принципів бухгалтерського обліку є превалювання суті над формою, тобто операції обліковуються відповідно до їх суті, а не лише з урахуванням юридичної форми.

Відповідно до частини першої статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, правові наслідки у податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів (послуг), що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Господарські операції, які фактично не відбулись, не можуть бути обєктом оподаткування.

У своїх судових рішеннях Верховний Суд неодноразово вказував, що за відсутності факту придбання товару/послуг наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не є безумовним доказом реальності господарських операцій та не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку.

З огляду на викладене, у справах, повязаних з визначенням податкових зобовязань внаслідок здійснення платником податків «безтоварних» господарських операцій, Верховний Суд звертає увагу на необхідність зясування судами при розгляді справ можливості реального здійснення сторонами договору господарських операцій з урахуванням часу та наявності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо, а також наявності передбачених умовами договору документів.

Надаючи оцінку реальності здійснення господарських операцій позивача із ПП «АГРОТЕХАЗОТ» та правомірності включення позивачем витрат у сумі 383525,00 грн до фінансового звіту за ІІ квартал 2016 року, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 04 квітня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАНДЕМ" (покупець) та Приватним підприємством "АГРОТЕХАЗОТ" (постачальник) укладено договір поставки №0404-01 (далі - Договір) /а.с. 133-137 т. І/.

Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2, 3.6, 4.3, 4.4 Договору постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупця аміак рідкий технічний згідно додатків, які є невідємною частиною даного Договору, а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах цього Договору /пункт 1.1/.

Постачальник здійснює поставку товару покупцеві (частини), зазначеного у додатках, вільного від будь-яких прав і вимог третіх осіб на умовах поставки, визначених у додатках, згідно правил Інкотермс 2010 «DDP» /пункт 3.1 Договору/.

Поставка товару здійснюється постачальником відповідно до правил поставки Інкотермс 2010 /пункт 3.2 Договору/.

Постачальник зобовязаний передати покупцеві наступні документи: 1) видаткові накладні, підписані та скріплені печаткою постачальника; 2) товарно-транспортні накладні; 3) сертифікат (паспорт) якості товару (на вимогу покупця) /пункт 3.6 Договору/.

Розрахунок за товар здійснюється шляхом 100% передоплати. Оплата за товар має бути здійснена протягом пяти робочих днів з моменту підписання Договору сторонами /пункт 4.3 Договору/. Вид розрахунків: безготівковий /пункт 4.4 Договору/.

Додатком № 1 до цього Договору визначено найменування, кількість та ціну товару, а також умови, місце та термін поставки, а саме: аміак рідкий технічний марки Б/ГОСТ 6221-90 у кількості 40 тон загальною вартістю 460000,00 грн (у тому числі ПДВ 76666,67 грн) за умовами поставки «DDP Інкотермс 2010» у термін з 04 квітня 2016 року по 30 травня 2016 року.

На підтвердження поставки товару за цим договором позивачем під час проведення перевірки надано інспекторам видаткову накладну № 29 від 07 квітня 2016 року (на поставку 19,7 т аміаку рідкого технічного загальною вартістю з ПДВ 226549,92 грн) та видаткову накладну № 30 від 08 квітня 2016 року ( на поставку 20,32 т аміаку рідкого технічного загальною вартістю з ПДВ 233679,92 грн), а також банківські виписки /а.с. 42, 138-139 т. І/.

Зауважень до вартості поставленого товару, яка фактично перевищила вартість, обумовлену в додатку № 1 до Договору, на 229,84 грн у відповідача не виникло, у звязку з чим суд не вважає за можливе давати оцінку цій обставині та фактично підміняти контролюючий орган в підставах прийняття податкового повідомлення-рішення.

Сумнів у реальності вчинення господарських операцій за договором поставки №0404-01 від 04 квітня 2016 року у відповідача виник через відсутність у позивача під час перевірки товарно-транспортних накладних та сертифікату (паспорту) якості товару, наявність яких передбачена пунктом 3.6 Договору. Таким чином, інших мотивів, які б свідчили про фіктивність господарських операцій з ПП «АГРОТЕХАЗОТ», фіскальним органом під час перевірки реальності вчинення господарських операцій не знайдено та інших доказів не здобуто.

Відсутність у позивача під час перевірки товарно-транспортних накладних та сертифікату (паспорту) якості товару представником позивача у судовому засіданні не заперечувалась та підтверджується запереченнями № 28/09 від 28 вересня 2018 року на акт документальної виїзної перевірки від 21 вересня 2018 року № 1252/16-31-14-01-10/33189983 /а.с. 32-37 т. І/.

В якості доказів фактичної поставки товару за укладеним договором та його подальшої реалізації позивачем у ході розгляду справи в суді надано додаткову угоду № 1 від 05 квітня 2016 року до Договору поставки №0404-01 від 04 квітня 2016 року; паспорти № 141 та № 142 від 23 лютого 2018 року, сертифікати якості на аміак рідкий технічний марки ГОСТ 6221-90; товарно-транспортні накладні від 07 квітня 2016 року та від 08 квітня 2016 року, акт звіряння взаємних розрахунків між ПП «АГРОТЕХАЗОТ» та ТОВ «АГРО ТАНДЕМ» (в якому значиться наявність заборгованості на суму 229,84 грн ), договір поставки № 6/06/04 від 06 квітня 2016 року, укладений між ТОВ «АГРО ТАНДЕМ» (постачальник) та ТОВ «Вирішальне- Агро» (покупець); видаткову накладну № РН-0000101 від 07 квітня 2016 року (на поставку 19,7 т аміаку рідкого технічного загальною вартістю з ПДВ 231081,00 грн) та видаткову накладну № РН-0000104 від 08 квітня 2016 року (на поставку 20,32 т аміаку рідкого технічного загальною вартістю з ПДВ 238353,60 грн) /а.с. 221,224-237 т. І/.

До відсутності цих документів під час перевірки та надання їх лише у ході судового розгляду справи суд ставиться критично, проте суд при вирішенні спору за цим епізодом не може не врахувати того, що паспорти та сертифікати якості не є документами, що фіксують факти здійснення господарських операцій, тобто не є первинними документами, на підставі яких формуються показники податкової звітності. А відтак, відсутність цих документів під час перевірки не означало, що фактичної поставки товару не було. До того ж за умовою пункту 3.6 договору поставки №0404-01 від 04 квітня 2016 року сертифікат (паспорт) якості товару постачальник зобовязувався надати покупцю лише на його вимогу.

У відповідності до пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом визначено, що товарно-транспортна накладна є основним документом на перевезення вантажів, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

З такого нормативного регулювання слідує, що товарно-транспортна накладна є первинним документом бухгалтерського обліку під час надання послуг з перевезення. У випадку здійснення господарської операції з постачання товару товарно-транспортна накладна не є первинним документом, на підставі якої здійснюється бухгалтерський облік такої господарської операції.

З приводу значення товарно-транспортних накладних при оподаткуванні господарських операцій з поставки товару висловився Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № К/9901/4022/18 (реєстраційний номер в ЄДРСР 74616885). Суть позиції Верховного Суду полягає у тому, що наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей не є визначальною при оподаткуванні господарських операцій за договором поставки та є обов'язковою при оподаткуванні господарських операцій саме за договорами перевезення. Крім того, товарно-транспортні накладні є доказом фактів перевезення (переміщення) товарів, натомість факти передання товарів та, відповідно, набуття права власності на них мають підтверджуватися видатковими накладними.

Оскільки предметом договору №0404-01 від 04 квітня 2016 року була поставка товару, суд дійшов висновку, що відсутність під час перевірки товарно-транспортних накладних не може бути сприйнята судом як достатня підстава для визнання господарських операцій з ПП «АГРОТЕХАЗОТ» такими, що не відбулися.

Крім того , відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" поставка на умовах DDP ("Доставлено, мито сплачене (...місце призначення зазначене) означає, що зобов'язання продавця по поставці вважаються виконаними після того, як він надав товар у погодженому місці країни імпорту. Продавець зобов'язаний нести ризики і витрати, включаючи мита, податки та інші збори, по поставці в це місце товару, очищеного від мита на імпорт.

Пунктом А.4 того ж розділу Міжнародних правил по тлумаченню термінів "Інкотермс" встановлений порядок поставки, а саме - Продавець зобов'язаний поставити товар у розпорядження покупця згідно з пунктом А.3 в погоджений день або строк. В свою чергу, пунктом A.3 визначено: "Продавець зобов'язаний за свій рахунок укласти договір перевезення товару за звичайно прийнятим напрямом і звичайним способом до погодженого пункту в зазначеному місці призначення. Якщо пункт не погоджений або якщо він не визначений практикою, то продавець може обрати пункт у зазначеному місці призначення, який найбільше відповідає його цілям".

Таким чином, умови поставки, визначені договором та додатком до нього, покладають саме на ПП «АГРОТЕХАЗОТ» обов'язок та ризики щодо забезпечення належного перевезення вантажу.

Зауважень до ПП «АГРОТЕХАЗОТ» та джерела одержання товару у ланцюгу поставок у відповідача не було.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення в частині збільшення ТОВ «АГРО ТАНДЕМ» грошового зобовязання з податку на прибуток на загальну суму 103552,50 грн, у тому числі за податковим зобовязанням у сумі 69035,00 грн та штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) у сумі 34517,50 грн, не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, у звязку з чим підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позов у цій частині позовних вимог задоволенню.

Надаючи оцінку реальності здійснення господарських операцій позивача із ПП «Авіастиль» та Підприємством «Авіаційна компанія АгроавіаДніпро» та правомірності включення позивачем витрат у загальній сумі 353333,00 грн до фінансових звітів за ІV квартал 2016 року, ІІ ІІІ квартали 2017 року, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 04 січня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАНДЕМ" (замовник) та Приватним підприємством "АВІА-СТИЛЬ" (виконавець) укладено договір підряду №1 (далі - Договір) /а.с. 116-118 т. І/.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 3.3-3.5 Договору замовник доручає, а виконавець виконує авіаційні роботи в сільському господарстві України згідно до отриманої та узгодженої заявки з використанням авіатехніки, яка входить до сертифіката експлуатанта та ліцензій і дозволів виконавця /пункт 1.1 Договору/.

Виконавець зобовязується забезпечити проведення авіаційних робіт з використанням сертифіката експлуатанта, ліцензії на виконання робіт і позивних виконавця згідно керівних документів Державіаслужби, регламентуючих льотну діяльність в повітряному просторі України /підпункт 2.1.2 пункту 2.1 Договору/.

Ціни на обробіток сільгоспугідь узгоджуються з замовником та приведені в додатку № 1 до даного Договору, який є його невідємною частиною /пункт 3.3 Договору/.

Оплата робіт замовником проводиться один раз на місяць на підставі актів виконаних робіт, підписаних особами сторонами, та рахунку-фактури /пункт 3.4 Договору/.

Оплата проводиться протягом 7 банківських днів після двостороннього оформлення акту, але не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним /пункт 3.5 Договору/.

На підтвердження виконання умов договору позивачем під час проведення перевірки надано лише банківські виписки та акт виконаних робіт від 30 грудня 2016 року.

Проаналізувавши зміст акта виконаних робіт від 30 грудня 2016 року, відповідач зробив висновок, що з акта виконаних робіт незрозуміло які саме роботи виконувалися та які результати ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" були отримані.

Перевіріяючи такий довід відповідача, суд виходить з наступного.

Загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться у статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" .

Так, відповідно до частини другої цієї статті первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Хоч вказана стаття закону не встановлює конкретного переліку вимог до змісту господарської операції та не вимагає деталізації опису господарської операції у первинному документі, втім відсутність максимальної деталізації господарської операції не дозволяє розкрити в повній мірі зміст господарської операції та дійти однозначного висновку про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту.

Враховуючи, що акт виконаних робіт від 30 грудня 2016 року є первинним документом, він повинен мати всі обовязкові реквізити, передбачені частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та наводити конкретний перелік наданих послуг, місце і дату їх надання.

Натомість, в акті виконаних робіт від 30 грудня 2016 року лише зазначено, що виконавцем проведені авіапослуги загальною вартістю без ПДВ 95000,00 грн /а.с. 120 т. І/.

Отже, досліджений судом акт виконаних робіт від 30 грудня 2016 року не розкриває зміст господарської операції з надання контрагентом позивача авіапослуг, а містить лише загальне найменування послуг без жодної їх деталізації. З акта виконаних робіт неможливо встановити ані найменування конкретно вчинених дій, ані місце вчинення дій, ані обсяг наданих послуг, ані час їх надання, тобто вказаний документ має знеособлений характер та не містить конкретної інформації, яка б дозволила розкрити зміст господарської операції та дійти висновку, що понесені позивачем витрати на придбання авіапослуг спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту.

Таким чином, акт виконаних робіт від 30 грудня 2016 року має дефекти у своєму змісті та не відповідає вимогам первинного документу, зазначеним у частині другій статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не може бути належним доказом факту здійснення господарських операцій з ПП"АВІА-СТИЛЬ".

Аргумент позивача про те, що опис, вартість та обсяг послуг визначається додатком від 04 січня 2016 року до договору підряду № 1 від 04 січня 2016 року суд вважає неспроможним, адже додаток до договору не є первинним документом, що фіксує факт здійснення господарської операції.

Надання суду документів (договорів, заявок, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), розрахунків витрат паливно-мастильних матеріалів а.с. 121-132, 244 - 250 т. І, а.с. 1-11 т ІІ), складених між ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" та його контрагентами на підтвердження подальшого продажу ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" авіапослуг, не звільняє позивача від обовязку підтвердити понесені витрати у сумі 95000,00 грн належним чином оформленими первинними документами.

В тексті акта перевірки № 1252/16-31-14-01-10/33189983 від 21 вересня 2018 року інспектором наголошено, що до перевірки, окрім акта виконаних робіт від 30 грудня 2016 року, не надано жодного іншого документа, який би підтверджував факт здійснення господарської операції. При цьому будь-яких зауважень до повноти чи точності викладених в акті перевірки обставин та документів директором та головним бухгалтером ТОВ «АГРО ТАНДЕМ» не висувалось та в запереченнях № 28/09 від 28 вересня 2018 року на акт документальної виїзної перевірки від 21 вересня 2018 року № 1252/16-31-14-01-10/33189983 не зазначалось. А відтак, сумніву в достовірності наведеного в тексті акта перевірки у суду не виникає.

За відсутності належним чином оформлених первинних документів суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобовязання ТОВ «АГРО ТАНДЕМ» з податку на прибуток на загальну суму 25650,00 грн, у тому числі за податковим зобовязанням у сумі 17100,00 грн та штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) у сумі 8550,00 грн, відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, у звязку з чим позов у цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Вищенаведені висновки суду за цим епізодом узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 804/9481/15.

Також судом встановлено, що 04 січня 2016 року та 15 червня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАНДЕМ" (замовник) та Підприємством «Авіаційна компанія «АгроавіаДніпро» (виконавець) укладено договори підряду № 2 та №11 відповідно (далі - Договори) /а.с. 93-100 т. І/.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 3.3-3.5 Договорів замовник доручає, а виконавець виконує авіаційні роботи в сільському господарстві України згідно до отриманої та узгодженої заявки з використанням авіатехніки, яка входить до сертифіката експлуатанта та ліцензій і дозволів виконавця /пункт 1.1 Договорів/.

Виконавець зобовязується забезпечити проведення авіаційних робіт з використанням сертифіката експлуатанта, ліцензії на виконання робіт і позивних виконавця згідно керівних документів Державіаслужби, регламентуючих льотну діяльність в повітряному просторі України /підпункт 2.1.2 пункту 2.1 Договорів/.

Ціни на обробіток сільгоспугідь узгоджуються з замовником та приведені в додатку № 1 до даного Договору, який є його невідємною частиною /пункт 3.3 Договорів/.

Оплата робіт замовником проводиться один раз на місяць на підставі актів виконаних робіт, підписаних особами сторонами, та рахунку-фактури /пункт 3.4 Договорів/.

Оплата проводиться протягом 7 банківських днів після двостороннього оформлення акту, але не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним /пункт 3.5 Договорів/.

На підтвердження виконання умов цього договору позивачем під час проведення перевірки надано лише банківські виписки та акти виконаних робіт від 30 грудня 2016 року, від 29 червня 2017 року та від 30 вересня 2017 року.

Проаналізувавши зміст актів виконаних робіт від 30 грудня 2016 року, від 29 червня 2017 року та від 30 вересня 2017 року, відповідач зробив висновок, що з актів виконаних робіт незрозуміло які саме роботи виконувалися та які результати ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" були отримані.

Перевіріяючи такий довід відповідача, суд виходить з наступного.

Загальні вимоги до оформлення первинних документів містяться у статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" .

Так, відповідно до частини другої цієї статті первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Хоч вказана стаття закону не встановлює конкретного переліку вимог до змісту господарської операції та не вимагає деталізації опису господарської операції у первинному документі, втім відсутність максимальної деталізації господарської операції не дозволяє розкрити в повній мірі зміст господарської операції та дійти однозначного висновку про те, що витрати фактично понесені та спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту.

Враховуючи, що акти виконаних робіт від 30 грудня 2016 року, від 29 червня 2017 року та від 30 вересня 2017 року є первинними документами, вони повинні мати всі обовязкові реквізити, передбачені частиною другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та наводити конкретний перелік наданих послуг, місце і дату їх надання.

Натомість, в актах виконаних робіт від 30 грудня 2016 року, від 29 червня 2017 року та від 30 вересня 2017 року лише зазначено, що виконавцем проведені авіапослуги загальною вартістю без ПДВ 125000,00 грн, загальною вартістю без ПДВ 50000,00 грн та загальною вартістю без ПДВ 83333,33 грн відповідно /а.с. 101, 106, 109 т. І/.

Отже, досліджені судом акти виконаних робіт від 30 грудня 2016 року, від 29 червня 2017 року та від 30 вересня 2017 року не розкривають зміст господарських операцій з надання контрагентом позивача авіапослуг, а містять лише загальне найменування послуг без жодної їх деталізації. З актів виконаних робіт неможливо встановити ані найменування конкретно вчинених дій, ані місце вчинення дій, ані обсяг наданих послуг, ані час їх надання, тобто вказані документи мають знеособлений характер та не містять конкретної інформації, яка б дозволила розкрити зміст господарських операцій та дійти висновку, що понесені позивачем витрати на придбання авіапослуг спрямовані на отримання позитивного економічного ефекту.

Таким чином, акти виконаних робіт від 30 грудня 2016 року, від 29 червня 2017 року та від 30 вересня 2017 року мають дефекти у своєму змісті та не відповідають вимогам первинного документа, зазначеним у частині другій статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому не можуть бути належними доказами фактів здійснення господарських операцій з Підприємством «Авіаційна компанія «АгроавіаДніпро».

Аргумент позивача про те, що опис, вартість та обсяг послуг визначаються додатками від 04 січня 2016 року та від 15 червня 2017 року до договорів підряду № 2 та №11 суд вважає неспроможним, адже додатки до договорів не є первинними документами, що фіксують факти здійснення господарських операцій.

Надання суду документів (договорів, заявок, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), розрахунків витрат паливно-мастильних матеріалів, акти звірки взаєморозрахунків, банківські виписки а.с. 102-105,107-108, 110-115 т. І, а.с. 16-43 т ІІ), складених між ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" та його контрагентами на підтвердження подальшого продажу ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" авіапослуг, не звільняє позивача від обовязку підтвердити понесені витрати у загальній сумі 258333,33 грн належним чином оформленими первинними документами.

В тексті акта перевірки № 1252/16-31-14-01-10/33189983 від 21 вересня 2018 року інспектором наголошено, що до перевірки, окрім актів виконаних робіт, не надано жодних інших документів, які б підтверджували факти здійснення господарських операцій. При цьому будь-яких зауважень до повноти чи точності викладених в акті перевірки обставин та документів директором та головним бухгалтером ТОВ «АГРО ТАНДЕМ» не висувалось та в запереченнях № 28/09 від 28 вересня 2018 року на акт документальної виїзної перевірки від 21 вересня 2018 року № 1252/16-31-14-01-10/33189983 не зазначалось. А відтак, сумніву в достовірності наведеного в тексті акта перевірки у суду не виникає.

За відсутності належним чином оформлених первинних документів суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобовязання ТОВ «АГРО ТАНДЕМ» з податку на прибуток на загальну суму 69750,00 грн, у тому числі за податковим зобовязанням у сумі 46500,00 грн та штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) у сумі 23250,00 грн, відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, у звязку з чим позов у цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Вищенаведені висновки суду за цим епізодом узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 804/9481/15.

Надаючи оцінку реальності здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Транс-Груп» та правомірності включення позивачем витрат у сумі 83333,00 грн до фінансового звіту за ІV квартал 2016 року, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; для юридичних осіб - нерезидентів України: найменування, місцезнаходження та державу, де зареєстровано особу; для фізичних осіб - громадян України: прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; для фізичних осіб - іноземців, осіб без громадянства: прізвище, ім'я, по батькові (за наявності), адресу місця проживання за межами України; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов'язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Підтвердженням витрат експедитора є документи (рахунки, накладні тощо), видані суб'єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування, або органами влади.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що для здійснення транспортно-експедиторської діяльності наявність товарно-транспортного документа (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо) є обовязковою.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 12 червня 2018 року у справі № 815/3310/17 та від 30 жовтня 2018 року у справі № 808/3706/17.

Таким чином, товарно-транспортний документ є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, а тому його відсутність свідчить про формальне документальне оформлення транспортно-експедиторської послуги.

Судом встановлено, що 28 травня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРО ТАНДЕМ" (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Груп» (експедитор) укладено договір на транспортно-експедиційне обслуговування №312 (далі - Договір) /а.с. 70-75 т. І/.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.1, 2.2, 3.4 Договору за цим договором клієнт доручає, а експедитор зобовязується за рахунок клієнта надати транспортно експедиторські послуги, повязані з перевезенням вантажу (зернові) клієнта /пункт 1.1 Договору/.

Після закінчення відвантаження товару клієнта експедитор надає наступні оригінальні документи з елеваторів, ХПП,КХП, VRP та інших підприємств: оригінали рахунків-фактур; податкові накладні згідно зі здійсненими оплатами; акти виконаних робіт згідно з фактично виконаними роботами; товарно-транспортні накладні; дублікати або копії сертифікатів; копії залізничних накладних. У випадках, якщо розрахунки за послуги зі зберігання та навантаження робляться товаром клієнта згідно з договорами на зберігання, експедитор надає клієнтові такі документи: матеріальну довіреність; рахунок-фактуру; податкову накладну; акт виконаних робіт / підпункт 2.1.12 пункту 2.1 Договору /.

Клієнт зобовязаний не пізніше ніж за 5 робочих днів до початку відвантаження направити експедиторові заявку на перевезення вантажу з зазначенням назви вантажу, пункту навантаження та станції відправлення вантажу, обсягу, строків (початок і закінчення) навантаження, станції призначення та назви одержувача, видів супровідних документів, інструкції з заповнення залізничної накладної. Заявка на перевезення вантажів та Інструкція з заповнення залізничної накладної є невідємною частиною цього Договору /підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Договору/.

Клієнт зобовязаний видати експедиторові належним чином оформлену довіреність (довіреності), складську (-і) квитанцію (-ї), лист клопотання на вчинення юридичних дій, передбачених договором / підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Договору /.

Клієнт зобовязаний підписати акт виконаних робіт / підпункт 2.2.7 пункту 2.2 Договору /.

На підставі заявки клієнта за цінами, погодженими у додатках до договору згідно з виставленим рахунком клієнт зобовязаний зробити передплату у розмірі 90 процентів протягом 3 банківських днів з дня виставлення рахунку витрат по ТЕП, що містять у собі залізничний тариф, додаткові станційні збори, виготовлення ЗПП, оформлення карантинних сертифікатів, сертифікатів ДХІ, ветеринарних свідоцтв, прикордонний ветеринарний контроль, ветеринарні дослідження, санітарну обробку вагонів та інше /пункт 3.4 Договору/.

На підтвердження виконання умов цього договору позивачем під час проведення перевірки надано лише розрахункові документи (про часткову оплату послуг) та акт виконаних робіт № 2 від 14 листопада 2016 року /а.с. 76 т. І/.

Будь-яких інших документів, зокрема передбачених умовами договору у пунктах 1.1, 2.1, 2.2, 3.4, у ході проведення перевірки товариством не надано, про що наголошено в акті перевірки № 1252/16-31-14-01-10/33189983 від 21 вересня 2018 року. В акті перевірки, підписаному директором та головним бухгалтером ТОВ «АГРО ТАНДЕМ», міститься також підтвердження про те, що інших документів, окрім наданих під час перевірки, у товариства немає. В запереченнях № 28/09 від 28 вересня 2018 року на акт документальної виїзної перевірки від 21 вересня 2018 року № 1252/16-31-14-01-10/33189983 /а.с. 32- 37 т. І / зауважень до повноти та точності викладених в акті перевірки обставин та документів посадовими особами позивача не висувалось, а відтак, сумніву в достовірності наведеного в тексті акта перевірки у суду не виникає.

Ненадання платником податків під час проведення перевірки документів, котрі мають щонайменший вплив на обрахунок показників податкової звітності, створює для платника податків юридичний наслідок, який передбачений пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 44.6 статті 44 ПК України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Абзацом другим пункту 44.7 зазначеної статті визначено, що протягом пяти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення /абзац другий пункту 44.6 статті 44 ПК України /.

З такого правового регулювання слідує, що обовязок контролюючого органу проводити перевірку на підставі первинних документів кореспондується з обовязком платника податків надавати такі первинні документи при перевірці. Ненадання документів нормою пункту 44.6 статті 44 ПК України прирівнюється до їх відсутності.

Скасовуючи постанову апеляційного суду у справі № 803/1623/13-а, Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року зазначив, що позивач, подаючи нові докази, а апеляційний суд, приймаючи їх до уваги, не навели ґрунтовних причин, з яких відповідні документи не могли бути подані під час перевірки.

З урахуванням викладеного суд не бере до уваги залізничні накладні від 28 жовтня 2016 року та від 31 жовтня 2016 року /а.с. 77-78, 83-84, 90 т. І/, надані позивачем у ході судового розгляду справи.

Крім того, зі змісту цих накладних неможливо достеменно встановити, що акт виконаних робіт № 2 від 14 листопада 2016 року складений саме за наслідками організації перевезення вантажу за залізничними накладними від 28 жовтня 2016 року та від 31 жовтня 2016 року, адже в акті виконаних робіт не міститься вказівки на вантажоодержувача, цивільно-правовий договір тощо, що зазначені в залізничних накладних, тобто співставити зміст господарських операцій у вказаних документах та дійти однозначного висновку про їх звязок не є за можливе. До того ж на дату укладання договору на транспортно-експедиційне обслуговування №312 в 2014 році цивільно-правовий договір між ТОВ «АГРО ТАНДЕМ» та ТОВ «Сингента»№ 216/К від 12 жовтня 2016 року укладений ще не був.

Також суд зауважує, що документальне оформлення господарських операцій за договором на транспортно-експедиційне обслуговування №312 від 28 травня 2014 року здійснено сторонами всупереч умов цього договору. При цьому додаткові угоди до договору, які б змінювали його істотні умови, не укладалися.

Так, договір на транспортно-експедиційне обслуговування не вказує на пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору, а долучені позивачем до матеріалів справи документи (посвідчення на кукурудзу, договір № 216/К від 12 жовтня 2016 року та видаткові накладні за цим договором) не звільняють позивача від обовязку мати ті первинні документи, які передбачені умовами договору на транспортно-експедиційне обслуговування №312 від 28 травня 2014 року.

За таких обставин суд дійшов висновку, що господарські операції позивача із ТОВ «Транс-Груп» щодо організації та перевезення вантажів не є фактично здійсненими, не підтверджені всіма первинними документами, не спричиняють реальних змін майнового стану платника податків, а тому не можуть бути обєктом оподаткування та підставою для відображення в облікових регістрах бухгалтерського та податкового обліку.

Вищенаведені висновки суду за цим епізодом узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 вересня 2018 року у справі № 806/1454/15, від 14 серпня 2018 року у справі № 826/18156/13-а та від 20 лютого 2018 року у справі № 814/328/15.

Враховуючи викладене, податкове повідомлення-рішення в частині збільшення грошового зобовязання ТОВ «АГРО ТАНДЕМ» з податку на прибуток на загальну суму 22500,00 грн, у тому числі за податковим зобовязанням у сумі 15000,00 грн та штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) у сумі 7500,00 грн, відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, у звязку з чим позов у цій частині позовних вимог задоволенню не підлягає.

Надаючи оцінку правомірності включення позивачем податку на додану вартість у сумі 131481,84 грн до складу податкового кредиту за квітень 2016 року, суд виходить з наступного.

Правовідносини з приводу справляння податку на додану вартість унормовані Податковим кодексом України /далі ПК України, у відповідній редакції/.

Так, відповідно до підпункту а пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту з податку на додану вартість відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За правилом пункту 198.2 цієї статті датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.3 цієї ж статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Згідно з вимогами пункту 198.6 цієї ж статті не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів /послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з підпунктом «і» пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України у податковій накладній зазначається в окремому рядку такий обов'язковий реквізит як код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За змістом пункту 201.10 цієї статті у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Податкова накладна, що містить помилки в реквізитах, визначених пунктом 201.1 цієї статті (крім коду товару згідно з УКТ ЗЕД), які не заважають ідентифікувати здійснену операцію, її зміст (товар/послугу, що постачаються), період, сторони та суму податкових зобов'язань, є підставою для віднесення покупцем сум податку до податкового кредиту.

Перевіркою встановлено, що у податковій накладній № 48 від 07 квітня 2016 року, виписаній постачальником гібрідного насіння кукурудзи ДКС 2960 ТОВ «АТ Каргілл» за договором поставки № CIS04257 від 06 квітня 2016 року та зареєстрованій в Єдиному реєстрі податкових накладних, не зазначений код товару згідно з УКТ ЗЕД /а.с. 209 т. ІІ/.

При цьому в акті перевірки № 1252/16-31-14-01-10/33189983 від 21 вересня 2018 року контролюючим органом вказано, що згідно АІС «Податковий блок» ТОВ «АТ «Каргілл» не є імпортером гібрідного насіння кукурудзи ДКС 2960 та згідно інтернет-ресурсів виробником такого насіння є фірма-нерезидент Монсанто США, що підтверджує його імпортне походження.

Спростовуючи виявлене порушення в ході судового розгляду справи позивач зазначив, що з наданих ТОВ «АТ «Каргілл» документів не вбачалося, що гібрідне насіння кукурудзи ДКС 2960 ввезене на митну територію України, а тому позивач сплачену в ціні товару суму податку на додану вартість відніс до податкового кредиту на підставі податкової накладної № 48 від 07 квітня 2016 року. Також позивач звертав увагу суду на те, що висновок відповідача грунтується виключно на припущеннях інспектора та документально не підтверджений, а також заявив клопотання про витребування у ТОВ «АТ «Каргілл» документів на підтвердження походження товару.

На виконання ухвали Полтавського окружного адміністративного суду про витребування доказів від 10 січня 2019 року ТОВ «АТ «Каргілл» надіслало до суду документи щодо придбання та поставки гібрідного насіння кукурудзи ДКС 2960, зокрема сертифікат насіння серії ІН 0005471 /а.с. 192 т. ІІ/.

Згідно з вказаним сертифікатом виробником насіння кукурудзи ДКС 2960 (номер партії UA-18-14-007/130-13), яке належить ТОВ «Монсанто Україна» (рік врожаю 2013) та в подальшому було поставлене ТОВ «АТ Каргілл» відповідно до видаткової накладної № НОМЕР_3 від 09 лютого 2015 року /а.с. 191 т. ІІ/ значиться Україна.

Також у письмових поясненнях № 5833 від 25 січня 2019 року ТОВ «АТ Каргілл» повідомило, що згідно розрахунку коригування № 133 від 09 лютого 2015 року до податкової накладної № 81 від 04 лютого 2015 року, зареєстрованого в ЄРПН, ТОВ «Монсанто Україна» код УКТ ЗЕД щодо насіння кукурудзи ДКС 2960 не вказувало /а.с. 169-171 т. ІІ/. На підтвердження вказаної обставини надано податкову накладну № 81 від 04 лютого 2015 року та розрахунок коригування № 133 від 09 лютого 2015 року до неї /а.с. 195-196 т. ІІ/.

Стаття 43 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, що підтверджують країну походження товару.

Відповідно до частин першої, третьої, пятої сьомої цієї статті документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару.

Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.

Засвідчена декларація про походження товару - це декларація про походження товару, засвідчена державною організацією або компетентним органом, наділеним відповідними повноваженнями.

Декларація про походження товару - це письмова заява про країну походження товару, зроблена у звязку з вивезенням товару виробником, продавцем, експортером (постачальником) або іншою компетентною особою на комерційному рахунку чи будь-якому іншому документі, який стосується товару.

Сертифікат про регіональне найменування товару - це документ, який підтверджує, що товари відповідають визначенню, характерному для відповідного регіону країни, та виданий компетентним органом відповідно до законодавства країни вивезення товару.

Згідно з частиною девятою статті 43 Митного кодексу України додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.

Частиною першою статті 44 Митного кодексу України встановлено, що для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару.

Таким чином, відповідач, на якого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладений обов'язок доказування правомірності свого рішення, не довів суду, що висновок контролюючого органу про іноземне походження гібрідного насіння кукурудзи ДКС 2960 ґрунтувався на документі, передбаченому Митним кодексом України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення рішення № від 11 жовтня 2018 року, яким збільшено ТОВ "АГРО ТАНДЕМ" суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на 164352,50 грн (в тому числі за податковим зобов'язанням 131482,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 32870,50 грн) є протиправним та підлягає скасуванню, а позов у відповідній частині позовних вимог задоволенню.

Отже, позов належить задовольнити частково.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Беручи до уваги те, що позивачем за подання позову сплачено судовий збір у сумі 5787,08 грн та при цьому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог на суму 267905,00 грн із загальної суми позовних вимог 385805,00 грн, то сума судового збору відповідно до задоволеної частини вимог складає 4018,58 грн.

Враховуючи викладене, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 4018,58 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Тандем" (вул. Володимирівська, буд. 200, м. Глобине, Глобинський район, Полтавська область, 39000, ідентифікаційний код 33189983) до Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 39467639) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2018 року та № від 11 жовтня 2018 року задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2018 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 11 жовтня 2018 року в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 103552,50 грн, у тому числі за податковим зобов'язанням у сумі 69035,00 грн та штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) у сумі 34517,50 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 39467639) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Тандем" (вул. Володимирівська, буд. 200, м. Глобине, Глобинський район, Полтавська область, 39000, ідентифікаційний код 33189983) витрати зі сплати судового збору у сумі 4018,58 грн (чотири тисячі вісімнадцять гривень п'ятдесят вісім копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06 березня 2019 року.

Суддя ОСОБА_3