Справа № 440/4318/18
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

06 березня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/4318/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання - Панькіної А.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 у справі № 440/4318/18 адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині перерахунку пенсії ОСОБА_3 зі зменшенням відсоткового розміру пенсії з 80 % на 70%. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_3 пенсію з 01 січня 2016 року в розмірі 80 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_3 пенсію з 20 грудня 2016 року в розмірі 80 відсотків відповідних сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат. Рішення допущено до негайного виконання в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

14.02.2019 представником позивача ОСОБА_1 подано клопотання, де просить ухвалити додаткове судове рішення, в якому стягнути судовий збір з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань за кожну задоволену позовну вимогу немайнового характеру.

Вказана заява передана судді Алєксєєвій Н.Ю. витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 26 лютого 2019 року у зв'язку з перебуванням судді Алєксєєвої Н.Ю. у відпустці з 13 лютого 2019 року по 25 лютого 2019 року.

В судовому засіданні, 06.03.2019, представник позивача вимоги заяви підтримав.

Крім того, в ході судового засідання заявив клопотання про стягнення судових витрат за відрив від звичайних занять та добові за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 в розмірі 488,66 грн.

Представник відповідача заперечував проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши подану заяву про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов таких висновків.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 06.02.2019 у справі № 440/4318/18 адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в частині перерахунку пенсії ОСОБА_3 зі зменшенням відсоткового розміру пенсії з 80 % на 70%. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_3 пенсію з 01 січня 2016 року в розмірі 80 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перерахувати та виплатити ОСОБА_3 пенсію з 20 грудня 2016 року в розмірі 80 відсотків відповідних сум грошового забезпечення без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат. Рішення допущено до негайного виконання в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Однак, на думку представника позивача, даним рішенням не вирішено питання про судові витрати.

У звязку з цим представник позивача ОСОБА_1 14.02.2019 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань за кожну задоволену позовну вимогу немайнового характеру.

В обґрунтування цих вимог представник позивача посилався на ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно норм якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Пунктом 2 частини 5 статті 246 КАС України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат. Тож представник позивача вважає, що розподіл судових витрат є частиною відновлення порушеного права, тому вимога фізичної особи-позивача про стягнення судового збору з відповідача - суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду справи в суді першої інстанції - є правомірною.

А тому просив ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути судовий збір з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань за кожну задоволену позовну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Наведений перелік підстав, за яких може бути постановлене додаткове рішення, є вичерпним.

Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (рішення суду чи ухвали), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до принципу диспозитивності кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

При цьому, питання щодо розподілу/відшкодування судових витрат врегульовано статтями 139-141 КАС України та вирішується при прийнятті рішення, шляхом стягнення судових витрат з відповідача у разі задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно абзацу другого частини п'ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідно до частини другої статті 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Так, правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Як слідує із змісту позовної заяви та матеріалів справи /а.с. 36/ позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, особа з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сімї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи та як особа з інвалідністю ІІ групи на підставі п.8, п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Судовий збір за подання позовної заяви позивачем не сплачувався, доказів понесення позивачем судових витрат, в тому числі на сплату судового збору, позивач та представник позивача не надали.

Крім того, як слідує із змісту позовної заяви позивач у позові заявляв наступні вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не виплатити заборгованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби , та деяким іншим категоріям осіб»;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не виплатити заборгованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду»;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо обмеження з 01.01.2016 року розміру перерахованої пенсії десятьма прожитковими мінімумами для непрацездатних осіб;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо зменшення розміру призначеної пенсії на рівні 80% грошового забезпечення до рівня 70% грошового забезпечення ОСОБА_4 при здійсненні перерахунку пенсії починаючи з 01.01.2016 року;

- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_4, починаючи з 01.01.2016 року, з врахуванням раніше виплачених сум пенсії, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23.12.2015 року, ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 року № 988, постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268», на підставі довідки вихідний №4/289 від 29 березня 2018 року Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області про розмір складових грошового забезпечення для визначення розміру пенсії, виготовленої Ліквідаційною комісією УМВС України в Полтавській області на виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31.01.2018 року по справі №524/8496/17 без врахування постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» та без врахування постанови Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», в розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення та без обмеження максимального розміру пенсії;

- зобовязати Головне управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили;

- звільнити від сплати судового збору, як інваліда ІІ групи, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Рішенням від 06.02.2019 дані позовні вимоги задоволено частково.

Вимога про стягнення з відповідача понесених судових витрат зі сплати судового збору позивачем не заявлялася.

Як слідує зі змісту рішення від 06.02.2019, судом вирішувалося питання щодо розподілу судових витрат з ініціативи суду. Так, судовим рішенням суд зазначив про відсутність підстав для розподілу судових витрат.

Таким чином питання про розподіл судових витрат щодо якого заявник просить ухвалити додаткове рішення, - вирішено.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 440/4318/18.

Стосовно клопотання представника позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 витрат за відрив від звичайних занять та добові, суд зазначає наступне.

За частиною першою статті 135 КАС витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Згідно з частиною другою, третьою статті 135 КАС стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 135 КАС України, підставою для компенсації у зв'язку з відривом від звичайних занять, є ухвалення судового рішення на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень.

За змістом статті 244 КАС, одним із питань, які вирішує суд при ухваленні рішення, є те, як розподілити між сторонами судові витрати (пункт 5 частини першої статті 244 КАС).

У цьому зв'язку можна також зазначити, що за змістом частин п'ятої, шостої статті 246 КАС, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат (пункт 2 частини п'ятої статті 246 КАС), а в разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат (пункт 4 частини шостої статті 246 КАС).

Якщо аналізувати наведені положення процесуального закону у їх системному взаємозв'язку і в контексті заявлених позивачем вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з прибуттям до суду шляхом ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 252 КАС, то насамперед слід звернути увагу на те, що такий механізм виправлення чи усунення допущеного судом недогляду при ухваленні рішення передбачає, що питання, які не вирішив суд, ухваливши рішення, яким закінчено розгляд справи, існували на дату його ухвалення, відповідно до процесуального закону суд мав їх вирішити і результат їх вирішення мав би бути відображений в тексті ухваленого рішення (зокрема в резолютивній його частині).

За правилами статей 244, 246 КАС питання щодо розподілу судових витрат має бути вирішеним при ухваленні рішення у справі. Водночас, суд може і повинен вирішувати це питання в межах та на підставі тих документів, які є в матеріалах справи на момент ухвалення рішення у справі. Якщо за таких умов суд цього не зробив, є підстави для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат відповідно до статті 252 КАС.

Як зазначалося судом вище, на дату ухвалення рішення у цій адміністративній справі вимога про стягнення з відповідача понесених судових витрат позивачем та представником позивача не заявлялася.

До цього часу позивач та представник позивача із заявами такого змісту не зверталися, документів, які б підтверджували понесені ними витрати не подавали, відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не мав підстав та обов'язку вирішувати ці питання, як і призначати судове засідання для їх вирішення (вказуючи про це у резолютивній частині рішення; пункт 5 частини шостої статті 246 КАС).

Тобто, клопотання позивача про відшкодування витрат за відрив від звичайних занять та добові могло б бути предметом вирішення адміністративним судом під час ухвалення рішення в цій справі (так само як і додаткового рішення, якщо б у рішенні про це не було зазначено), якби його заявили в межах розгляду справи, але до того, як суд ухвалить рішення.

Позаяк представник позивача вирішив подати вказане клопотання після того, як суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення у справі (за яким позов ОСОБА_3 задоволено частково) та вже після складання повного тексту рішення та отримання його позивачем, підстави для ухвалення за цим клопотанням додаткового рішення відповідно до статті 252 КАС відсутні.

Керуючись статтями 243, 244, 252, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат за відрив від звичайних занять та добові у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Другого апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд у відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних Положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повний текст ухвали складено 06 березня 2019 року.

Суддя Н.Ю. Алєксєєва