Справа № 826/3609/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

26 лютого 2019 року № 826/3609/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Качура І.А., суддів Келеберди В.І., Амельохіна В.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної пенітенціарної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з первісним позовом до Державної пенітенціарної служби України, в якому просить стягнути з Державної пенітенціарної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 20.12.2016 р. по дату винесення рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на час звернення до суду судове рішення в частині поновлення на посаді позивача та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.12.2016 року не виконано.

Разом з тим, позивачем 15.11.2017 року через канцелярію суду подано заяву про зміну предмету позову відповідно до якої останній просить стягнути з Державної пенітенціарної служби України на користь ОСОБА_1 суму несплаченого середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за весь час вимушеного прогулу з 06.08.2014 по 17.05.2017 з урахуванням коефіцієнту, на який була підвищена заробітна плата Голови Державної пенітенціарної служби України із розрахунку 1285 грн 58 коп. на день за виключенням тієї суми, яка вже була виплачена Державною пенітенціарною службою України, а саме 861 080 грн 32 коп (вісімсот шістдесят одну тисячу вісімдесят гривень 32 копійки).

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки розрахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу здійснено виходячи з грошового забезпечення позивача на момент незаконного звільнення та згідно з рішеннями судових інстанцій, а тому адміністративний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

При прийнятті судового рішення по суті судом враховано вимоги п. 10 ч. 1 Перехідних положень КАС України (тут і надалі у редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 р. №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 р.), яким установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, у судовому засіданні 06.09.2018 року судом встановлено, що позивачем пред'явлено позовні вимоги, які згідно ч. 6 ст. 12 КАС України належить до справ незначної складності та у відповідності до ч. 1 ст. 257 КАС України підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Враховуючи зазначені обставини, судом у судовому засіданні було ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 у адміністративній справі №826/13135/14 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 р. №683-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови Державної пенітенціарної служби України", накази Державної пенітенціарної служби України від 14.08.2014 р. №118 о/с та від 15.08.2014 р. №119 о/с. Поновлено ОСОБА_1 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України та стягнуто з Державної пенітенціарної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.08.2014 р. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.04.2016 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року залишено без змін.

Додатковою постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 р. заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної пенітенціарної служби України, Національного агентства України з питань державної служби про визнання протиправними та скасування розпорядження, наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів, визнання дій протиправними задоволено. Ухвалено додаткову постанову, якою визначено розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 07.08.2014 р. по 26.03.2015 р., що становить 104112,26 грн. та підлягає стягненню з Державної пенітенціарної служби України. Дане рішення є невід'ємною частиною постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2016 року у справі № 826/7743/16 стягнуто з Державної пенітенціарної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 27.03.2015 р. по 19.12.2016 р. у сумі 283 237,08 гривень. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017 року постанову першої інстанції залишено без змін.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 318-р «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України» виконано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 та поновлено на посаді позивача.

На виконання вимог пункту 15 Порядку 298 наказом Державної пенітенціарної служби України від 22.05.2017 № 47/ОС-17 на підставі вищезазначеного розпорядження Кабінету Міністрів України ОСОБА_1. поновлено на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 445 068, 96 грн., з розрахунку посадового окладу у розмірі 5113,00 грн.

Позивач не погоджується з даним розрахунком, та вважає, що обчислення середньої заробітної плати має провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів, а тому звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову часткову, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина перша статті 129-1 Конституції України: суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

Даній статті кореспондує стаття 370 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Пункт третій частини 1 статті 371 КАС України: встановлює, що негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частина 7 статті 235 Кодексу законі про працю України: рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Стаття 236 Кодексу законів про працю України: у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Із змісту наведеної норми видно, що обов'язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов'язані із такою затримкою.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 34 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналогічний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року (№ 21-63а15).

Як, вже зазначалось судом раніше, додатковою постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної пенітенціарної служби України, Національного агентства України з питань державної служби про визнання протиправними та скасування розпорядження, наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів, визнання дій протиправними визначено розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 07.08.2014 р. по 26.03.2015 р., що становить 104112,26 грн. та підлягає стягненню з Державної пенітенціарної служби України. Дане рішення є невід'ємною частиною постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 26.03.2015 року та постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2016 року у справі № 826/7743/16 стягнуто з Державної пенітенціарної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 27.03.2015 р. по 19.12.2016 р. у сумі 283 237,08 гривень. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.02.2017 року постанову першої інстанції залишено без змін.

Тобто, судом встановлено, що судами вже вирішувалось питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення з 07.08.2014 р. по 19.12.2016 р.

Разом з тим після поновлення позивача на посаді відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 318-р «Про поновлення ОСОБА_1 на посаді Голови Державної пенітенціарної служби України», йому відповідно до довідки №4/1-64 від 01.08.2017 року, наданою Державною пенітенціарною службою , нараховано середній розмір заробітної плати з урахуванням посадового окладу 5113 гривень за весь час вимушеного прогулу 1016 діб (з 06.08.2014 по 17.05.2017 року) в сумі 445068,96 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» визначено порядок обчислення середньої заробітної плати у випадках вимушеного прогулу.

Так, відповідно абзаци третій та четвертий п.2 Порядку №100: у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Так відповідно до розділу ІІ цієї постанови КМУ у разі зміни структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівникам органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до актів законодавства період до зміни структури заробітної плати виключається з розрахункового періоду.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

У разі коли зміна структури заробітної плати з одночасним підвищенням посадових окладів працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування відбулася у період, протягом якого за працівником зберігається середня заробітна плата, а також коли заробітна плата у розрахунковому періоді не зберігається, обчислення середньої заробітної плати провадиться з урахуванням виплат, передбачених працівникові згідно з умовами оплати праці, що встановлені після підвищення посадових окладів.

Згідно з пунктом 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Як встановлено судом в ході адміністративної справи, посадовий оклад Голови ДПтСУ підвищено з травня 2016 року постановою Кабінету Міністрів України № від 19.10.2016 року до 12061 гривні, а з січня 2017 року підвищено постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 18.01.2017 року до 13000 гривень.

Тобто, здійснюючи розрахунок середнього розміру заробітної плати відповідачем було помилково не враховано підвищення посадового окладу голови Державної пенітенціарної служби України.

Водночас, враховуючи, що додатковою постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 р. було прийнято рішення, яким визначено розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 07.08.2014 р. по 26.03.2015 р., що становить 104112,26 грн. та підлягає стягненню з Державної пенітенціарної служби України та постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2016 року у справі № 826/7743/16 стягнуто з Державної пенітенціарної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення з 27.03.2015 р. по 19.12.2016 р. у сумі 283 237,08 гривень, суд приходить до висновку, а також враховуючи, те що позивачу вже виплачено кошти за вимушений прогул у період з 07.08.2014 по 17.05.2017, стягненню підлягає саме різниця несплаченого середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 20.12.2016 року по 17.05.2017 року з урахуванням коефіцієнту, на який була підвищена заробітна плата Голови Державної пенітенціарної служби України із розрахунку 1285 грн 58 коп. на день.

Згідно довідки Державної пенітенціарної служби України про доходи позивача від 01.08.2017 р. №4/1-64, його середній розмір заробітної плати за 1016 діб (з 06.08.2014 по 15.05.2017 р) становить 445 068, 96 коп. (середньоденна заробітна плата - 646,66 грн.)

Судом встановлено, що з 20.12.2016 року по 17.05.2017 року час вимушеного прогулу становить 148 діб. Так, позивачу виплачено кошти за вимушений прогул у період з 20.12.2016 року по 17.05.2017 у сумі 64 832, 88 грн. (148 діб * 438,06 грн.).

Разом з тим, з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу 1285,58 грн., позивачу має бути виплачена різниця несплаченого середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 20.12.2016 по 17.05.2017 року у розмірі 125 432, 96 грн. ( 1285,58 грн*148 діб - 64 832,88 грн.).

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної пенітенціарної служби України на користь ОСОБА_1 різницю несплаченого середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за весь час вимушеного прогулу з 20.12.2016 року по 17.05.2017 з урахуванням коефіцієнту, на який була підвищена заробітна плата Голови Державної пенітенціарної служби України із розрахунку 1285 грн. 58 коп. на день а саме у розмірі 125 432, 96 грн. (сто двадцять п'ять тисяч чотириста тридцять дві гривні 96 коп.)

3. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.В. Амельохін