Справа № 200/12491/18-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року справа №200/12491/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Арабей Т.Г., Казначеєва Е.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 200/12491/18-а (головуючий І інстанції Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просила визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 13.08.2018 року про відмову у наданні державної допомоги сім'ям з дітьми, яким було відмовлено в призначенні допомоги при народженні дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі п. 12 постанови КМУ №175 від 27.12.2001 року; зобов'язати відповідача призначити та здійснити виплату державної допомоги при народженні дитини.

В обґрунтування зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Донецьку народила сина, ОСОБА_2 В липні 2018 року звернулася до відповідача з заявою про призначення допомоги при народженні дитини, в задоволенні якої рішенням від 13.08.2018 року було відмовлено в зв'язку з тим, що вона пропустила дванадцятимісячний строк звернення за призначенням такої допомоги. Вважає таке рішення протиправним, оскільки через проведення на території Донецької області антитерористичної операції та ведення бойових дій, вона не мала можливості своєчасно отримати свідоцтво про народження дитини та звернутись із заявою про отримання державної допомоги.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 13.08.2018 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 31.07.2018 року.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Станом на 31.07.2018 року сплинув строк для звернення позивача з відповідною заявою, встановлений ст. 11 Закону №2811-ХІІ та п. 12 Порядку №1751. Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», а також зазначеним Порядком призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, не передбачено можливості поновлення зазначеного строку.

Поновлення судом першої інстанції у своєму рішення пропущеного позивачем, встановленого законодавством, дванадцятимісячного строку звернення за допомогою при народження дитини з підстав проживання на тимчасово окуповані території є необґрунтованим.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянкою України, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

18 квітня 2016 року позивач народила сина ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 виданим 12.07.2018 року Краматорським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 8).

Відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 31.07.2018 року позивач та її малолітній син ОСОБА_2 були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2

31 липня 2018 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила призначити допомогу при народженні дитини.

Рішенням відповідача від 13.08.2018 року в призначенні такої допомоги відмовлено з посиланням на те, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини , призводить до порушення інтересів самої дитини.

Оцінка суду.

Відповідно до визначення, що міститься в ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім'ях держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та іншими законами України.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» громадяни України, в сім'ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Призначення державної допомоги сім'ям з дітьми при народженні дитини передбачено п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога батькам при народженні дитини призначається на підставі свідоцтва про народження дитини.

Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

За приписами ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

З огляду на вищенаведене, допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам.

В даному випадку несвоєчасне звернення батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

При цьому, передбачене ч. 7 ст.11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та п.12 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, положення, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини, не дає підстав стверджувати, що даний термін є присічним та не може бути поновленим при наявності поважних причин.

Суд зазначає, що факт звернення позивача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини лише 31.07.2018 року не залежав від волі позивача та зумовлений обставинами, які об'єктивно завадили їй звернутися із заявою раніше.

Враховуючи необхідність захисту інтересів малолітньої дитини, а також ту обставину, що позивач всупереч своїй волі змушена була змінити місце проживання внаслідок проведення на сході України бойових дій (що мало наслідком неможливість своєчасного оформлення відповідних документів та звернення за отриманням допомоги), виходячи із завдань адміністративного судочинства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_1 соціальну допомогу при народженні дитини ОСОБА_2

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 591/610/16-а.

Враховуючи викладене та з урахуванням висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про те, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.

Згідно з п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 200/12491/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 грудня 2018 року у справі № 200/12491/18-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 05 березня 2019 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 березня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Т.Г. Арабей

Е.Г. Казначеєв