Справа № 804/2122/18
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2019 року м. Дніпросправа № 804/2122/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Юрко І.В.,

секретар судового засідання Чорнов Є.С.

за участі представника позивача Чехути В.М.

представника відповідача Кекуатової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Топстар» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 р. (суддя Рябчук О.С., повне судове рішення складено 03.07.2018 р.) в справі № 804/2122/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Топстар» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Топстар» (далі - ТОВ «НВФ «Топстар») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товару від 12.12.2017 р. № UA110000/2017/400011/2, картки відмови в митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110180/2017/00081 від 12.12.2017 р., стягнення шкоди в розмірі 3973,19 грн. за понаднормове використання автотранспорту, завданої прийняттям незаконного рішення про коригування митної вартості.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянтом спростовуються висновки суду першої інстанції про неможливість оформлення товару за першим методом визначення митної вартості через наявність розбіжностей у наданих для митного оформлення документах. Декларантом задля митного оформлення надано документи, передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно вказав про не надання декларантом пояснень щодо врахування транспортної складової у заявленій митній вартості, перевантаження товару, оскільки товар поставлявся на умовах CIF, позивач не мав обов'язку сплати окремо транспортних витрат або розвантажувальних/перевантажувальних робіт. Судом першої інстанції не надано оцінку листу постачальника про неможливість розміщення товару в 20-футовому контейнері.

Також вважає необґрунтованим зазначення судом першої інстанції про невідповідність номеру інвойсу в платіжному дорученні, оскільки в платіжному дорученні з технічної помилки зазначено словосполучення «комерційний інвойс» замість «проформа-інвойс». Платіжне доручення, крім цієї помилки, містить всі необхідні реквізити, які дають змогу ідентифікувати документ як такий, що підтверджує оплату товару. При цьому позивачем надано копію комерційного інвойсу як додаток до позовної заяви, що спростовує посилання суду першої інстанції на не надання цього документу.

Вказує, що дата експорту товару 02.11.2017 р., а не 25.10.2017 р., жодним чином не впливає на складові митної вартості товару, а прайс-лист та сертифікат про походження товару не є документами, що підтверджують митну вартість.

На думку апелянта, є неправильним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість застосування відповідачем другорядного (резервного) методу визначення митної вартості.

В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.12.2017 р. ТОВ «НВФ «Топстар» звернулось до Дніпропетровської митниці ДФС для здійснення митного оформлення товару: «промислова арматура для трубопроводів: засувка сталева Ру 16 (16кгс/см2) РN150-40шт., DN200-20шт., DN 250-6шт., DN 400-2шт., засувка сталева Ру 25 (25кгс/см2), РN 25: DN 100-25шт., DN 150-30шт., DN 200-8шт.; засувка з нержавіючої сталі сталева Ру 16 МПа (16кгс/см2) РN 16: DN 80-10шт., DN 100-10шт., DN 150-10шт., затвор «Баттерфляй» з нержавіючим диском та ущільнювачем ЕРDМ Ру16: DN80-10шт., DN200-6шт. Використовується у якості запірного пристрою на трубопроводах при транспортуванні води, пари».

Згідно з митною декларацією типу ІМ 40 ДЕ №UA110180/2017/419509 товар імпортований на адресу позивача на підставі специфікації від 22.06.2017 р. №4 до зовнішньоекономічного контракту №СН 020/16 від 30.05.2016 року, укладеного між FUTUREVALVEGROUP Сo, LTD, Китай, та ТОВ «НВФ «Топстар» (Україна).

22.06.2017 р. між FUTUREVALVEGROUP Сo, LTD та ТОВ «Науково-виробнича фірма Топстар» підписано Специфікацію №4 від 22.06.2017 р. до контракту №СН 020/16 від 30.05.2016 р.

Згідно зі специфікацією №4 від 22.06.2017 р. товар загальною вартість 48814,57 дол.США поставляється на умовах СІF порт Одеса на 20-футовому контейнері; товар відвантажується з порту Тяньжин.

Митна вартість товару заявлена декларантом шляхом подання декларації митної вартості форми ДМР-1 за ціною договору в загальній сумі 48814,57 дол.США, що еквівалентно 1 324 618,50 грн., та визначена на товар 1 на рівні 2,68дол. США/кг, товар 2 -1,73дол. США/кг, товар 3 - 1,48дол. США/кг, товар 4 - 2,68дол.США/кг.

На підтвердження заявленої митної вартості, позивачем з митною декларацією типу ІМ 40 №UA110180/2017/419509 від 12.12.2017 р. подано наступні документи: зовнішньоекономічний контракт від 30.05.2016 р. №СН 020/16; декларація митної вартості №UА110180/2017/419509; специфікація від 22.06.2017 р. №4; пакувальний лист від 16.10.2017 р. б/н; комерційний інвойс від 16.10.2017 р. №170622; коносамент від 02.11.2017 р. №76; автотранспортна накладна від 08.02.2017 р. №2758; платіжне доручення від 25.09.2017 р. №Р002 на суму 14644,37дол.США; платіжне доручення від 08.11.2017 р. №Р004 на суму 34170,20дол. США; страховий поліс від 27.10.2017 р. №057; митна декларація країни відправлення від 27.10.2017 р. №49484232.

За результатами формато-логічного контролю автоматизованою системою аналізу ризиків за ЕМД від 12.12.2017 № UA110180/2017/419509 згенеровано форму митного контролю: «Контроль правильності визначення митної вартості товарів. По наступних товарах можливе заниження митної вартості товару: (1) Здійснити перевірку правильності визначення митної вартості відповідно Митного кодексу України з урахуванням вимог наказу Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 № 689. Ретельно опрацювати подані документи для оцінки наявності підстав для запиту додаткових документів відповідно до частин 3 та 4 ст. 53 Митного кодексу.

За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації, виявлено наступні розбіжності:

- до митного оформлення надано платіжні доручення від 25.09.2017 № Р002 на суму 14644,37дол. США (30% від вартості товару), від 08.11.2017 №Р004 на суму 34170,20 дол.США(70% від вартості товару). В графі 70 платіжного доручення від 25.09.2017 № Р002 є посилання на контракт від 020/16 і комерційний інвойс від 22.06.2017 №Т8-01-2017. А в графі 70 платіжного доручення від 08.11.2017 р. №Р004 є посилання на контракт від 30.05.2016 № СН 020/16 і комерційний інвойс від 16.10.2017 №Т8-01-2017. До митного оформлення декларантом надано інвойс від 16.10.2017 №Т8-01-2017 (170622).

- п.3.1 контракту від 30.05.2016 р. №СН20/16 передбачено, що товар постачається на умовах СІF м.Одеса. Специфікація №4 від 22.06.2017 містить ціну на товар за умови транспортування його на 20-футовому контейнері. Однак, згідно наданого коносаменту від 02.11.2017 р. №76 товар транспортовано на 40-футовому контейнері. Враховуючи умови поставки СІF м. Одеса, до ціни товару включаються наступні складові: вартість, страхування, фрахт. За цих умов продавець здійснив поставку, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов'язаний сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати або пошкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять від продавця до покупця. На підставі вищенаведеного, до ціни товару у розмірі 24475,30дол.США включено вартість перевезення меншу, ніж відбулося транспортування згідно товаросупровідних документів;

- в наданій специфікації зазначено, що товар буде відправлятися з порту Тяньжин, однак згідно з коносаментом №76 відвантаження відбулося з порту Нінгбо.

За результатами здійснення митного контролю з урахуванням ризиковості операції з метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 Митного кодексу України, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, та у відповідності п. 2-3 ст. 53 Митного кодексу України декларанта зобов'язано протягом 10-ти календарних днів додатково надати: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товарів або сировини; 4) документи, що підтверджують вартість транспортування.

12.12.2017 року листом ТОВ «НВФ «Топстар» шляхом електронного повідомлення повідомило митний орган про відмову у наданні додаткових документів.

12.12.2017 р. митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2017/400011/2 від 12.12.2017 р., згідно з яким митним органом відкоригована задекларована митна вартість товару із застосуванням 2-г резервного методу визначення митної вартості товару, та визначена на рівні 3,56дол.США/кг на товар 1, 2 та 4; на товар 3 на рівні 3,57дол.США/кг.

У зв'язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості ТОВ «НВФ «Топстар» відмовлено у митному оформленні та видано картку відмови від 12.12.2017 р. №UA110180/2017/00081.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведеності наявності розбіжностей в поданих декларантом для митного оформлення документах, з урахуванням ненадання декларантом додаткових документів, що унеможливило перевірку числового значення митної вартості.

Суд вважає такий висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ТОВ «НВФ «Топстар» на підставі контракту № СН 021/16 від 30.05.2016 р., укладеному з Future Valve Group Co., Ltd (Китай), специфікації № 4 від 22.06.2017 р. до контракту ввезено на митну територію України товар - промислову арматуру для трубопроводів в асортименті.

12.12.2018 р. декларантом подано до Дніпропетровської митниці ДФС електронну митну декларацію (далі - ЕМД) від 12.12.2017 р. № UA1110180/2017/419509 для здійснення митного оформлення товару.

Митна вартість товару заявлена позивачем шляхом подання декларації митної вартості форми ДМР-1 за ціною договору відповідно до статті 58 Митного кодексу України в загальній сумі 48814,57 дол.США, що еквівалентно 1 324 618,50 грн., та визначена на товар 1 на рівні 2,68 дол. США/кг, товар 2 - 1,73 дол. США/кг, товар 3 - 1,48 дол. США/кг, товар 4 - 2,68 дол.США/кг.

На підтвердження митної вартості товару декларантом подано документи, передбачені ч. ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України: зовнішньоекономічний контракт від 30.05.2016 р. №СН 020/16; декларація митної вартості № UА110180/2017/419509; специфікація від 22.06.2017 р. №4; пакувальний лист від 16.10.2017 р. б/н; комерційний інвойс від 16.10.2017 р. №170622; коносамент від 02.11.2017 р. №76; автотранспортна накладна від 08.02.2017 р. №2758; платіжне доручення від 25.09.2017 р. №Р002 на суму 14644,37 дол. США; платіжне доручення від 08.11.2017 р. №Р004 на суму 34170,20 дол. США; страховий поліс від 27.10.2017 р. №057; митну декларацію країни відправлення від 27.10.2017 р. №49484232.

Автоматизованою системою аналізу та управління ризиками за ЕМД від 12.12.2017 р. №UA110180/2017/419509 згенеровано обов'язкову форму контролю що контролю правильності визначення митної вартості товарів у зв'язку з можливим заниженням митної вартості.

Відповідачем відповідно до п. 4.1. ст. 54 Митного кодексу України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, за результатами якого встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять наступні розбіжності.

1. До митного оформлення надано платіжні доручення від 25.09.2017 р. № Р002 на суму 14644,37 дол. США (30% вартості товару), від 08.11.2017 р. № Р004 на суму 34170.20 дол. США (70% вартості товару). В графі 70 платіжного доручення 25.09.2017 р. № Р002 є посилання на контракт від 30.05.2016 р. № СГ 020/16 і комерційний інвойс від 22.06.2017 р. № ТS-01-2017. В графі 70 платіжного доручення 08.11.2017 р. № Р004 є посилання на контракт від 30.05.2016 р. № СГ 020/16 і комерційний інвойс від 16.10.2017 р. № ТS-01-2017. До митного оформлення декларантом надано інвойс від 16.10.2017 р. № ТS-01-2017 (170622). Тобто, надані платіжні документи неможливо ідентифікувати з поставкою товару.

2. Пунктом 3.1 контракту № СН 020/16 від 30.05.2016 р. передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах CIF м. Одеса. Специфікація № 4 від 22.06.2017 р. містить ціну на товар за умови транспортування на 20-футовому контейнері. Згідно з наданим для митного оформлення коносаментом від 02.11.2017 р. № 76 товар транспортовано на 40-футовому контейнері.

3. За умовами поставки CIF Одеса до ціни товару включаються такі складові - вартість, страхування, фрахт. Ціна товару за специфікацією № 4 враховує вартість перевезення за ставками перевезення у 20-футовому контейнері, тобто до ціни товару у розмірі 24475,30 дол. США включено вартість перевезення меншу, ніж відбулося транспортування згідно з товаросупровідними документами у 40-футовому контейнері.

4. У специфікації зазначено, що товар буде відправлятися з порту Тяньжин, але згідно з коносаментом № 76 відвантаження відбулось з порту Нінгбо.

Відповідачем зобов'язано декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прайс-листи виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; документи, що підтверджують вартість транспортування.

Позивачем повідомлено орган доходів і зборів про відмову у поданні додаткових документів.

Дніпропетровською митницею 12.12.2017 р. прийняте рішення про коригування митної вартості №UA110000/2017/400011/2, яким митна вартість визначена за другорядним методом визначення митної вартості (2ґ - резервний метод), яке ґрунтувалося на раніше визнаній (визначеній) органом доходів та зборів митній вартості, а саме: товар №1 скориговано до рівня ЕМД від 19.10.2017 №UA504170/2017/008935 - 3,56 дол. США/кг; товар № 2 скориговано до рівня ЕМД від 20.09.2017 №UA500030/2017/014150 - 3,56 дол. США/кг; товар № 3 скориговано до рівня ЕМД від 15.08.2017 №UA100010/2017/283712 - 3,57 дол. США/кг; товар № 4 скориговано до рівня ЕМД від 20.09.2017 №UA500030/2017/014150 - 3,56 дол. США/кг.

12.12.2017 р. Дніпропетровською митницею видано позивачу картку відмови № UA110180/2017/00081 у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як встановлено ст. 52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларація митної вартості подається у разі:

1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни;

2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу;

3) якщо покупець та продавець пов'язані між собою.

Згідно з ч. ч. 8-9 цієї статті у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний:

1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана;

3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування;

4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються:

у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю;

у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;

у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

Згідно з ч. 6 цієї статті орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Як зазначено вище, підставою для коригування митної вартості є встановлення в ході здійснення митного контролю наявності розбіжностей в поданих для митного оформлення документах, які, на думку відповідача, унеможливлюють перевірку числового значення митної вартості імпортованого товару.

Судом встановлено, що декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у деклараціях митної вартості товару подані документи, передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

При перевірці правильності визначення митної вартості товару Дніпропетровською митницею встановлено, що документи, які надані для митного оформлення товару, не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості та містять розбіжності.

Стосовно посилання органу доходів і зборів на неможливість ідентифікувати надані декларантом до митного оформлення платіжні доручення з поставкою товару суд вказує на таке.

Так, до митного оформлення декларантом надано платіжні доручення від 25.09.2017 р. № Р002 на суму 14644,37 дол. США (30% вартості товару), від 08.11.2017 р. № Р004 на суму 34170.20 дол. США (70% вартості товару).

В графі 70 платіжного доручення 25.09.2017 р. № Р002 наявне посилання на контракт від 30.05.2016 р. № СН 020/16 і комерційний інвойс від 22.06.2017 р. № ТS-01-2017. В графі 70 платіжного доручення 08.11.2017 р. № Р004 є посилання на контракт від 30.05.2016 р. № СН 020/16 і комерційний інвойс від 16.10.2017 р. № ТS-01-2017.

Як вказано вище, декларантом до митного оформлення надано інвойс від 16.10.2017 р. № ТS-01-2017 (170622).

Судом встановлено, що комерційний інвойс погоджено сторонами контракту 16.10.2017 р., відповідно, такий інвойс не існував на час здійснення 30% оплати за поставлений товар платіжним дорученням від 25.09.2017 р. № Р002.

За поясненнями позивача, які не спростовані відповідачем, в цьому платіжному дорученні допущена технічна помилка - замість словосполучення «проформа-інвойс» зазначено «комерційний інвойс».

В платіжному дорученні, зміст якого поставлено під сумнів відповідачем, наявна інформація про контракт, за яким здійснюється поставка та яка відповідає контракту, наданому до митного оформлення. Загальна сума оплати за платіжними дорученнями, наданими позивачем до митного оформлення, відповідає вартості товару, зазначеного в специфікації та інвойсі.

Відтак, наявність технічної помилки в документі не може бути підставою для висновку про недостовірність інформації, що міститься в такому документів, оскільки зміст помилково відсутньої інформації орган доходів і зборів має можливість встановити за допомогою решти інформації, що міститься як в такому документі, так й в інших документах, наданих декларантом до митного оформлення.

Оскільки платіжні документи містять повні та достовірні відомості про суму, сплачену позивачем постачальнику, тобто митну вартість товару, технічна помилка щодо зазначення підстави сплати (комерційний інвойс замість проформа-інвойс) не може бути підставою вважати, що така помилка впливає на можливість обчислення митної вартості товару та перевірку числових значень митної вартості.

Посилання суду першої інстанції на ненадання позивачем до митного оформлення та до матеріалів справи проформи-інвойсу, зазначеного в платіжному дорученні, як підставу для відмови у позові є безпідставними, оскільки проформа-інвойс не є розрахунковим документом, не містить повної інформації про товари, тобто не є документом, який відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України підтверджують митну вартість товарів. Також суд вказує, що проформа-інвойс надана позивачем до матеріалів справи як додаток до позовної заяви (а.с. 34-36 т.1).

Також відповідачем вказано, що пунктом 3.1 контракту № СН 020/16 від 30.05.2016 р. передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах CIF м. Одеса. Специфікація № 4 від 22.06.2017 р. містить ціну на товар за умови транспортування на 20-футовому контейнері. Згідно з наданим для митного оформлення коносаментом від 02.11.2017 р. № 76 товар транспортовано на 40-футовому контейнері, тобто за умовами поставки CIF Одеса до ціни товару включаються такі складові - вартість, страхування, фрахт. Ціна товару за специфікацією № 4 враховує вартість перевезення за ставками перевезення у 20-футовому контейнері, тобто до ціни товару у розмірі 24475,30 дол. США включено вартість перевезення меншу, ніж відбулося транспортування згідно з товаросупровідними документами у 40-футовому контейнері.

У специфікації зазначено, що товар буде відправлятися з порту Тяньжин, але згідно з коносаментом № 76 відвантаження відбулось з порту Нінгбо.

Надаючи оцінку таким доводам відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, суд вказує на наступне.

Відповідно до Інкотермс 2010 (Правила ICC для використання торгівельних термінів в національній та міжнародній торгівлі) термін CIF (Cost Insurance and Freight або вартість, страхування і фрахт) означає, що продавець несе ті ж обов'язки, що за умовами CFR (продавець зобов'язаний сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, однак ризик втрати або ушкодження товару, а також ризик будь-якого збільшення витрат, що виникають після переходу товаром борту судна, переходить з продавця на покупця в момент переходу товару через поручні судна в порту відвантаження. За умовами CFR на продавця покладаються обов'язки з очищення товару від мит ??для його вивезення), проте він повинен забезпечити морське страхування від ризику загибелі або пошкодження товару під час перевезення, продавець укладає договір страхування і виплачує страховику страхову премію.

Тобто, за умовами поставки CIF саме на продавця покладається обов'язок зі сплати вартості витрат перевезення, страхування, фрахту, необхідних для доставки товару в порт Одеса. Зазначені витрати включаються до вартості товару за умовами поставки CIF.

Таке тлумачення норм Інкотермс-2010 відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом в постанові від 03.05.2018 р. в справі № 815/2618/17.

Відповідно до умов договору на поставку товару на покупця (позивача) не покладено обов'язку сплати окремо будь-яких розвантажувальних чи перевантажувальних робіт.

При цьому судом встановлено, що товар одразу був завантажений у 40-футовий контейнер, а не у 20-футовий, як це було передбачено специфікацією № 4.

В обґрунтування цього позивачем до матеріалів справи надано лист продавця, за змістом якого фактичний обсяг вантажу за специфікацією № 4 від 22.06.2017 р. до договору № СН 020/16 під 30.05.2016 р. не дозволив розмістити його у 20-футовому контейнері, тому товар був завантажений в 40-футовий контейнер, а вартість фрахту і страхового полісу 40-футового контейнеру залишилася без змін і відповідає вартості фрахту і страхового полісу 20-футового контейнера (а.с. 198-199 т.2).

Таким чином, є безпідставним посилання органу доходів і зборів, підтримані судом першої інстанції, про не включення до митної вартості товару розвантажувальних чи перевантажувальних робіт, а також неврахування, що вартість фрахту і страхування 40-футового контейнеру відрізняється від вартості фрахту і страхування у 20-футовому контейнері.

Стосовно відправлення товару з порту Нінгбо, а не з порту Тянжин, як це передбачено специфікацією, суд вказує, що зважаючи на умови поставки CIF м. Одеса, позивачем не сплачувались окремо від вартості товару транспортні витрати, відповідно, зміна порту відправлення жодним чином не впливає на митну вартість товару.

Відповідно до пп. 5, 6 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

За приписами частини 11 статті 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті. До митної вартості не включаються нижчезазначені витрати або кошти за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, що документально підтверджені та які піддаються обчисленню: …2) витрати на транспортування після ввезення.

Таким чином, витрати на транспортування після ввезення товару на митну територію України не включаються до складу митної вартості товару, відповідно, посилання відповідача на існування вірогідності заниження витрат на транспортування є необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.03.2018 р. в справі № 804/2997/17.

Також суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про сумнівність відвантаження товару лише 02.11.2017 р., хоча відповідно до умов договору поставка товару повинні бути здійснена не пізніше 30 днів після отримання передплати в розмірі 30% від суми вартості партії товару (передплата здійснена 25.09.2017 р., тому відповідач вважав, що товар повинен бути відвантажений до 25.10.2017 р.).

Суд вказує, що дата відвантаження товару (дата експорту з Китаю) жодним чином не може впливати на митну вартість товару. При цьому не є обов'язковим укладання сторонами будь-яких додаткових угод або змін до контракту у разі зміни дати експорту товару.

Стосовно зауважень відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про не надання додатково витребуваних документів (прайс-листів, сертифікатів про походження товару) суд вказує, що такі документами не є документами, які підтверджують митну вартість товару у розумінні ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Суд вказує, що не зважаючи на те, що подані позивачем до митного оформлення документи містили певні недоліки в оформленні, проте такі недоліки не перешкоджали органу доходів і зборів перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару, оскільки вказані документи не містили розбіжностей щодо найменування імпортованого товару, його кількості та вартості.

Відтак, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, підтримані судом першої інстанції, про не підтвердження числового значення митної вартості, визначеної за основним методом визначення митної вартості, що відповідно до приписів Митного кодексу України є підставою для корегування заявленої декларантом митної вартості.

Суд зазначає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів орган доходів і зборів повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, а також що до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

10 квітня 2008 року Верховною Радою України шляхом прийняття Закону України № 250-VI ратифіковано Протокол про вступ України до Світової організації торгівлі (надалі - СОТ) та приєдналася до Угоди про СОТ, чим держава взяла на себе зобов'язання, серед іншого, дотримуватися положень Генеральної угоди про тарифи та торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).

Відповідно до статті VII п. 2. (a) Генеральної угоди по тарифам и торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Пунктом 2(b) статті VII ГААТ 1947 встановлено, що від "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. У тому ступені, в якому на ціну такого чи аналогічного товару впливає кількість окремої трансакції, ціна, що розглядається, повинна єдиним способом пов'язуватися або (i) з порівнюваними кількостями, або (ii) з кількостями, не менш сприятливими для імпортерів, ніж ті, в яких більший обсяг товарів продається у торгівлі між країнами експорту та імпорту.

Суд вважає, що за результатами опрацювання наданих позивачем документів орган доходів і зборів повинен був застосувати метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються, оскільки позивачем при декларуванні митної вартості зазначені усі складові числового значення митної вартості, а відповідачем не доведено, що позивачем неправильно здійснено розрахунок, до декларації внесено недостовірні або неточні відомості, що надані митному органу документи містять не всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості.

Суд не піддає сумніву право органу доходів і зборів контролювати митну вартість, заявлену декларантом, але такий контроль повинен здійснюватися в межах повноважень, наданих діючим законодавством. При цьому враховується, що статтею 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року визначено, що ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таким, що ставить під сумнів право податкових адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару, митниця виходила з наявної інформації щодо раніше визначеного рівня митної вартості. Однак, в порушення вимог ст. 57 Митного кодексу України митницею не доведено неможливість застосування інших (попередніх) методів (2а-2г) визначення митної вартості товару, а застосовано резервний метод, який відповідно до наведених вище норм законодавства застосовується у випадку, якщо митна вартість товару не може бути визначена за попередніми методами.

При цьому, здійснюючи коригування митної вартості, орган доходів і зборів застосував митну вартість товару, оформлення якого відбулось за чотири місяці до виникнення спірних правовідносин, що вказує на порушення відповідачем приписів митного законодавства щодо найближчого часу, за який мають братися митні декларації для порівняння.

Такий висновок відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.02.2018 р. в справі № 820/17417/14.

Тобто, відповідачем при коригуванні митної вартості застосована митна вартість товару, який не є ідентичним чи аналогічним оцінюваному товару, відповідно, така митна вартість не є співставною із митною вартість спірного товару та не може бути застосована при коригуванні митної вартості оцінюваного товару.

Суд зазначає, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатньою підставою для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Такий висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 11.09.2012 р. (реєстраційний № 26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень), а також в постанові від 31.03.2015 р. в справі № 21-53а15, відповідно до якого митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

На підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, з урахуванням умов поставки товару, орган доходів і зборів мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості і необхідності витребовування додаткових документів.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору, а встановлені судом обставини свідчать про надання позивачем достатнього обсягу документів, необхідних для визначення митної вартості за основним методом. При цьому відповідачем не доведено обґрунтованість виникнення сумніву у заявленій позивачем митній вартості товару за ціною договору.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Відповідачем не спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об'єктивну можливість і спроможність визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у ст. 58 Митною кодексу України.

Відповідач не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу, не спростовані відповідачем.

Вказані обставини не враховані судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови, що призвело до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача завданої шкоди у розмірі 3973,19 грн. за понаднормове використання автотранспорту не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені належними доказами, а саме відповідними договорами про надання таких послуг та відсутністю періоду, за який нараховану зазначену суму завданої шкоди.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

На користь позивача підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9842,45 грн., виходячи з того, що судом відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення шкоди в розмірі 3973,19 грн. за понаднормове використання автотранспорту (загальна сума судового збору, сплаченого позивачем за подання позову та подання апеляційної скарги складає 14247,45 грн., з якої відрахована сума судового збору за подання позову майнового характеру та апеляційної скарги в розмірі 4405 грн.).

Суд вважає, що заява позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 5 ст 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п'ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд вказує, що обсяг, види та вартість правничої допомоги є неспівмірними з урахуванням складності справи та часу, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягу, тому, співрозмірною та достатньою суд вважає суму, яка підлягає стягненню, в розмірі 6000 грн.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Топстар» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 р. в справі № 804/2122/18 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 р. в справі № 804/2122/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Топстар» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень скасувати.

Ухвалити в справі № 804/2122/18 нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Топстар» до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 12.12.2017 р. № UA110000/2017/400011/2.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110180/2017/00081 від 12.12.2017 р.

В задоволенні позову в частині стягнення шкоди в розмірі 3973,19 грн. за понаднормове використання автотранспорту відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Топстар» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 9842 (дев'ять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 45 коп.

Стягнути з бюджетних асигнувань Дніпропетровської митниці ДФС на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Топстар» витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 04.03.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.03.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя І.В. Юрко