Справа № 339/160/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/875/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Мандрика Ігоря Івановича на рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2018 року у справі № 339/160/18 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Мандрика Ігоря Івановича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №65/1009/m/6/2018 (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Головенко О.С. в м. Болехові Івано-Франківської області 04.12.2018 року, згідно з журналом судового засідання 14:04 год.), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Мандрика Ігоря Івановича (далі - відповідач) в якому просить, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати протиправною та скасувати постанову від 26.04.2018 року № 65/1009/m.6/2018 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Рішенням Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнана протиправною та скасована постанова від 26 квітня 2018 року №65/1009/m.6/2018 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у вигляді штрафу розміром 850 ( вісімсот п'ятдесят) гривень за ч. 1 ст. 96 КУпАП.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідачем винесено припис, яким зобов'язано позивача усунути виявлені порушення шляхом реєстрації дозвільних документів про початок виконання будівельних робіт до 19.06.2018 року. У зв'язку з тим, що мав місце факт самочинного будівництва, позивач обґрунтовано притягнутий до адміністративної відповідальності. Про час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, однак на розгляд справи не прибув, пояснень та додаткових доводів не надав, а тому рішення прийнято на підставі обставин справи встановлених за наслідками перевірки.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.10.2017 року гр. ОСОБА_3 подано заяву до державного архітектурно-будівельного контролю про вжиття заходів реагування щодо незаконної забудови господарського двору ОСОБА_4, а саме будинку СТО, складського приміщення.

17.11.2017 року для перевірки доводів заяви та дотримання вимог законодавства у сфері містобудування видано наказ на проведення позапланової перевірки на об'єкті будівництва СТО та складських приміщень на території громадської дороги «Господарського двору» в с. Гузіїв Болехівської міської ради Івано-Франківської області та оформлено направлення для позапланового заходу від 17.11.2017 року № 826/10009/m.7/2017.

29.11.2017 року відповідачем складено акт про недопуск посадових осіб органу ДАБК на складські приміщення та станції технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1 в с. Гузіїв Болехівської міської ради Івано-Франківської області.

Окрім того, за вказані дії позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 188-42 КУпАП з накладенням штрафу розміром 5100 грн., а також внесений припис від 04.12.2017 року про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, в якому вимагалося усунути виявлені порушення до 04.12.2017 року шляхом допущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об'єкт перевірки.

19.04.2018 року відповідачем повторно проведено перевірку позивача за вказаною адресою.

Позаплановий захід відповідно до направлення від 21.03.2018 року проводився на виконання вимог припису позивачем.

За наслідками перевірки, проведеної 19.04.2018 року посадовою особою відповідача винесено припис, з якого вбачається, що в процесі позапланової перевірки проведеної на будівництві житлового будинку по АДРЕСА_2 Болехівської міської ради встановлено, що виконано будівництво житлового будинку в 2002 році (зведено стіни та встановлено покрівлю) без дозволу на виконання будівельних робіт, що є порушенням п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України від 16.11.1992 року № 2780-ХІІ «Про основи містобудування» (далі - Закон № 2680) та зобов'язано усунути виявлені порушення до 19.06.2018 року шляхом направлення повідомлення про початок будівельних робіт.

В той же день з цих підстав складено протокол від 19.04.2018 року за ч. 1 ст. 96 КУпАП, в якому зазначено, що позивач здійснив будівництво житлового будинку в 2002 році (зведено стіни та встановлено покрівлю) без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону № 2680-ХІІ. Вказаний протокол складений в присутності свідків, від підпису та пояснень позивач відмовився, про що зроблена відмітка в протоколі.

Даний протокол, акт та припис позивач отримав 24.04.2018 року.

26.04.2018 року відповідачем винесена постанова № 65/1009/m.6/2018, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності позивача за ч. 1 ст. 96 КУпАП та накладено штраф в розмірі 850 грн. за те, що він виконав будівництво житлового будинку в 2002 році (зведено стіни та встановлено покрівлю) без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушив п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону № 2680-ХІІ.

Підставою для прийняття оскаржуваної постанови стали: акт перевірки та протокол, складені 19.04.2018 року.

Не погоджуючись з наведеним, позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено встановлений законодавством порядок проведення позапланового заходу та оформлення його результатів, зокрема, складання акту, протоколу та постанови, що оскаржується, а також не доведено наявність складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 КУпАП порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів чи споруд - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 20 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок № 553), протокол разом з усіма матеріалами перевірки протягом трьох днів після його складення подається посадовій особі органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

З матеріалів справи встановлено, що про винесення на підставі протоколу з порушення зазначених вимог закону оскаржуваної постанови свідчить і той факт, що постанова, як і протокол, складені однією особою - Мандрик І.І., що є неприпустимим, оскільки порушений принцип забезпечення законності та об'єктивного розгляду справи, закріплений в ст. 7 КУпАП та пунктом 20 Порядку № 553.

Серед критеріїв (принципів), які повинні застосовуватись суб'єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб'єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто у урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватись на припущеннях, тим більше коли йдеться про розмір відповідальності, який застосовується таким суб'єктом владних повноважень.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначаються Законом України від 17.02.2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Згідно частин 1-3 ст. 41 Закону № 3038-VI (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний нагляд - сукупність заходів, спрямованих на дотримання уповноваженими органами містобудування та архітектури, структурними підрозділами Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та виконавчими органами сільських, селищних, міських рад з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами, що здійснюють контроль у сфері містобудівної діяльності (далі - об'єкти нагляду), вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час провадження ними містобудівної діяльності.

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Відповідно до пунктів 2 та 4 частини 4 ст. 41 Закону № 3038-VI посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації; одержувати в установленому законодавством порядку від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб інформацію та документи, необхідні для здійснення державного архітектурно-будівельного контролю.

Згідно частин 8 та 10 ст. 41 Закону № 3038-VI постанови органів державного архітектурно-будівельного контролю можуть бути оскаржені до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або до суду.

Суб'єкт господарювання має право звернутися до суду щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Апеляційний суд погоджується із встановленою судом першої інстанції недоведеністю відповідачем складу вчинення позивачем інкримінованого йому адмінправопорушення, оскільки, виходячи зі спірної постанови відповідача, позивач здійснив самочинне будівництво об'єкта нерухомості у 2002 році. В той же час, згідно матеріалів справи власником об'єктів нерухомого майна за адресою місцезнаходження самочинно зведеного на думку відповідача будинку позивач став тільки у 2003 році. Власником земельної ділянки, на якій розташований самочинно зведений об'єкт нерухомості, позивач став взагалі лише у 2009 році.

Доказів на спростування даних висновків суду першої інстанції апелянт не надав, а отже не довів причетності саме позивача до самочинного будівництва.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга ст. 77 КАС України).

Відповідач у справі, що розглядається, не довів правомірності свого рішення, яке оскаржує позивач.

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 КАС України визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві.

В Рішенні від 20.11.2011 року у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити колишню «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються..

Дані висновки ЄСПЛ також підтверджують висновки суду про відсутність правових підстав для легітимації незаконного дій суб'єкта владних повноважень, тим більше у разі їх подальшої реалізації в незаконний спосіб, що може мати істотні для господарюючого суб'єкта наслідки.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної4 відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного інспектора будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області Мандрика Ігоря Івановича залишити без задоволення, а рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2018 року у справі № 339/160/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 05.03.2019