Справа № 160/1721/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

26 лютого 2019 р. Справа № 160/1721/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа: Пятихатський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

21.02.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа: Пятихатський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Пятихатського районного сектору щодо відмови ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, у видачі паспорта громадянина України;

- визнати, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Нерудсталь, Пятихатського району, Дніпропетровської області, є громадянкою України;

- зобовязати Державну міграційну службу України в Дніпропетровській області Пятихатського районного сектору видати паспорт громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) зазначила, що не погоджується з діями відповідача щодо відмови у видачі їй паспорта громадянина України на її звернення від 15.02.2018 року. За поясненнями позивача, Державною міграційною службою України в Дніпропетровській області (далі ДМС України в Дніпропетровській області, відповідач) при перевірці, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2017 року, було встановлено, що 27.06.2006 року Зарічним РВ у м. Суми УДМС України в Сумській області на підставі свідоцтва про народження серії V-КИ № 461701, виданого 24.06.1988 року Красноіванівською сільською радою Пятихатського району Дніпропетровської області на імя ОСОБА_1, останній був виданий паспорт громадянина України, серії МВ № 325943. Позивачу було запропоновано звернутись до суду з питанням про встановлення юридичного факту, а саме: належності їй свідоцтва про народження та визнання належності її до громадянства України.

При цьому, як зазначила позивач, у 1988 році її батько (ОСОБА_2 М.) отримав в Красноіванівській сільраді Пятихатського району Дніпропетровської області свідоцтво про народження дитини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Приблизно в 2000 році її батько (ОСОБА_2 М.) втратив пакет з документами, серед яких було і свідоцтво про народження доньки ОСОБА_1, проте до правоохоронних органів він не звертався. Повторно свідоцтво про народження серії 1-КИ № 656763 позивач отримала 19.10.2017 року.

З урахуванням викладеного, позивач посилається, зокрема, на положення Закону України «Про громадянство», показання свідків, які можуть підтвердити факт її належності до громадянства України, та звертається до суду з цим адміністративним позовом, оскаржуючи дії відповідача, якими було порушено її право на отримання паспорта громадянина України.

Суд при вирішенні питання щодо відкриття провадження за цією позовною заявою в частині позовних вимог та призначення її до розгляду, виходить з такого.

У відповідності до вимог ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви зясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність, зокрема, особистого майнового чи немайнового інтересу учасника.

Зважаючи на це, розгляд справи в частині позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 належності до громадянства України в порядку адміністративного судочинства суперечить ст. 19 КАС України, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Таким чином, враховуючи, що справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення розглядаються за правилами Цивільного процесуального кодексу України (п. 5 ч. 2 ст. 293, ст. ст. 315 319 Цивільного процесуального кодексу України), позовна вимога про встановлення факту належності позивача до громадянства України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Така позиція узгоджується з правовою позицією, висловленою ОСОБА_3 Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 року у справі № 337/2535/2017. Так, ОСОБА_3 Верховного Суду у цій постанові відзначає, що однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника.

Крім того, суд враховує положення п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, яким передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Також суд враховує те, що відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України, метою розгляду судами справ окремого провадження, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення виключно особистих майнових чи немайнових прав та інтересів фізичних осіб. Юридичні факти, що встановлюються судом під час розгляду справ даної категорії, мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання за нею громадянства України не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що позовну заяву в частині позовних вимог не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України відмовити позивачу у відкритті провадження за вказаною позовною заявою в частині позовних вимог про встановлення факту належності ОСОБА_1 до громадянства України, а саме: про визнання того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Нерудсталь, Пятихатського району, Дніпропетровської області, є громадянкою України.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі Суд) від 20.07.2016 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог про встановлення факту належності ОСОБА_1 до громадянства України, та розяснити позивачу, що її позов у зазначеній частині позовних вимог підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами, встановленими Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 6, 7, 170, 171, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа: Пятихатський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобовязання вчинити певні дії, в частині позовних вимог про визнання того, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Нерудсталь, Пятихатського району, Дніпропетровської області, є громадянкою України.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Розяснити заявнику, що відповідно до ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку та у строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у порядку та у строки, встановлені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_4