Справа № 695/752/16-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року

м. Київ

справа №695/752/16-а

адміністративне провадження №К/9901/39077/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Стародуба О.П., Мороз Л.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 9 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі №695/752/16-а за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Золотоніської міської ради, третя особа ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №22 від 26.01.2016 р. «Про демонтаж огорожі»,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1, позивач) звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Золотоніської міської ради (надалі також - Виконком, відповідач), третя особа ОСОБА_2 (надалі також - ОСОБА_2, третя особа), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №22 від 26.01.2016 р. «Про демонтаж огорожі».

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він є сином померлої ОСОБА_3, та її спадкоємцем. Виконком Золотоніської міської ради, як суб'єкт владних повноважень прийняв рішення від 26.01.16 №22 «Про демонтаж огорожі», яким вирішив демонтувати огорожу встановлену на землі загального користування по АДРЕСА_1, виконання робіт якого чого доручили Комунальному підприємству «Міський водоканал». Позивач вважає, що демонтаж огорожі - воріт домоволодіння по АДРЕСА_1, напряму стосується його майнових прав та інтересів, як спадкоємця та майбутнього власника, оскільки останній має намір оформити за собою право власності на домоволодіння (включаючи й огорожу), стосовно межі якого, а також розміру й конфігурації земельної ділянки триває спір із сусідкою ОСОБА_2

Постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 9 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що позивач є сином померлої ОСОБА_3, та її спадкоємцем.

Згідно постанови Золотоніського міськрайсуду Черкаської області від 18 березня 2013 року, що набрала законної сили, у адміністративній справі №2306/1280/12 за позовом Золотоніського міжрайонного прокурора в інтересах ОСОБА_2 встановлено, що Рішенням № 69 виконавчого комітету Золотоніської міської ради народних депутатів від 13 лютого 1992 року ОСОБА_4 виділено під індивідуальну забудову земельну ділянку площею 430 кв. АДРЕСА_1.

Рішенням № 1042 Виконавчого комітету Золотоніської міської ради народних депутатів від 26 грудня 1996 року, розглянувши заяву ОСОБА_4, затверджено межу присадибної земельної ділянки домоволодіння АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 по фактичному користуванню, загальною площею 561 кв.м.

Як вбачається з рішення № 7-9-24 Золотоніської міської ради від 19 грудня 2002 року, розглянувши доповідну записку начальника Золотоніського міського відділу земельних ресурсів від 17 грудня 2002 року, міською радою скасовано рішення виконкому Золотоніської міської ради «Про встановлення межі по фактичному користуванню домоволодіння АДРЕСА_1 від 26.12.1996 року за № 1042, та вирішено рахувати за вищевказаним будинковолодінням присадибну ділянку площею 430 кв.м.

8 грудня 2005 року Золотоніським міськрайонним судом ухвалена постанова про задоволення позову ОСОБА_4 до Золотоніської міської ради та скасування рішення 19 грудня 2002 року № 7-9-24.

20 березня 2006 року рішенням Золотоніської міської ради № 51-53-4 скасовано рішення Золотоніської міської ради від 19 грудня 2002 року № 7-9-24 «Про скасування рішення виконкому Золотоніської міської ради від 26.12.1996 року № 1042» та вказано рахувати за будинковолодінням по АДРЕСА_1 присадибну ділянку площею 561 кв.м.

З технічної документації щодо встановлення меж АДРЕСА_2 ОСОБА_2 та АДРЕСА_1 ОСОБА_3 станом на 3 січня 2013 року земельна ділянка домоволодіння АДРЕСА_1 по проїзду Театральному становить: 0,0430 га відповідно до рішення №69 від 1992 року, 0,0071 га за рахунок земель загального користування Театрального проїзду, площа земельної ділянки в АДРЕСА_2 не змінилася і становить 0,0656 га. Тобто, земельна ділянка, яка знаходиться під будинковолодінням АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, площею 0,0071 га є фактично землею загального користування.

Доповідна записка начальника Золотоніського міського відділу земельних ресурсів В.Г.Лиги Золотоніському міському голові свідчить, що ОСОБА_4, покійний чоловік ОСОБА_3, ускладнив користування під'їздом іншим особам, які користуються Театральним проїздом, самовільно зайнявши ділянку площею 131 кв. м для під'їзду до свого будинковолодіння.

Рішення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 26.12.1996 року № 1042 «Про встановлення межі по фактичному користуванню домоволодіння АДРЕСА_1» скасовано згідно постанови Золотоніського міськрайсуду Черкаської області від 18 березня 2013 року.

Виконавчим комітетом Золотоніської міської ради, прийнято рішення від 26 січня 2016 №22 «Про демонтаж огорожі», яким вирішено демонтувати огорожу встановлену на землі загального користування по АДРЕСА_1, виконання робіт доручили Комунальному підприємству «Міський водоканал».

Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з того, що земельна ділянка, яка знаходиться під будинковолодінням АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3, площею 0,0071 га є землею загального користування, а відповідно до пункту 10.5. «Правил благоустрою території міста Золотоноші» на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати обмеження проїзду транспортних засобів. Рішення відповідача є правомірним та не підлягає скасуванню, оскільки огорожа ОСОБА_3 знаходилась на землі загального користування територіальної громади міста, тим самим, було позбавлено мешканців міста права користування земельною ділянкою загального користування та порушено їх комунальне право власності на землю. Рішення відповідача спрямовано на усунення порушення законодавства України, Земельного кодексу України, що відбулося при незаконному переданні частини вулиці Театральний проїзд в м. Золотоноша Черкаській області фізичній особі, відновлює права членів громади та робить можливим використання вулицею Театральний проїзд, автомобільною дорогою за призначенням, цільове використання землі загального користування, в т.ч. для під'їзду машин швидкої допомоги та технічного обслуговування до приватних будинків.

Суд першої інстанції також вказав, що ОСОБА_1 не отримав прав на земельну ділянку після смерті ОСОБА_3, а відповідно, не є правонаступником її інтересів при виконанні Рішення Виконавчого комітету Золотоніської міської ради від 26 січня 2016 року №22 «Про демонтаж огорожі», щодо звільнення незаконно зайнятої земельної ділянки загального користування мешканцями міста Золотоноша.

Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову щодо належності спірної огорожі йому на праві власності як спадкоємцю ОСОБА_3 Приймаючи спірне рішення, Виконком втрутився у мирне володіння позивачем своїм майном, що є порушенням норм чинного законодавства та Конституції України. Також на думку позивача, суди посилаючись на пункт 7 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не обґрунтували, яким чином ця норма дає повноваження Виконкому приймати рішення про демонтаж огорожі.

ОСОБА_2 подано заперечення на касаційну скаргу, в яких, посилаючись на правомірність рішення Відповідача та відсутність підстав для задоволення позову, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки вони відповідають вимогам статті 159 КАС України, прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права. У доповненнях до заперечень третя особа вказує про фактичне виконання Рішення відповідача та звільнення земельної ділянки від паркану. В подальшому третьою особою подані клопотання про приєднання до матеріалів справи судових рішень про відмову в позові ОСОБА_1 в інших справах, якими встановлено неправомірність дій ОСОБА_1 та правомірність винесених у цій справі судових рішень. Також ОСОБА_2 подано відзив на касаційну скаргу, доводи якого фактично аналогічні тим, що викладені у запереченнях на касаційну скаргу.

Виконком також подав заперечення на касаційну скаргу, в яких, посилаючись на дотримання судами норм матеріального і процесуального права, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Позивачем подано відповідь на відзив ОСОБА_2 на касаційну скаргу, в якому позивач вказує на належність йому на праві власності огорожі, що унеможливлювало Виконкому приймати рішення про її демонтаж, оскільки це є втручанням у право власності.

У поясненнях на відповідь позивача, ОСОБА_2 вказує на безпідставність його тверджень щодо наявності у нього права власності на огорожу та правомірність її демонтажу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, відзиву, відповіді на нього та пояснень на відповідь, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Враховуючи встановлені цією нормою межі касаційного перегляду, колегією суддів не приймаються доводи учасників справи (позивача та третьої особи), пов'язані з доведенням та спростуванням позиції один одного щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, на якій була встановлена огорожа. Судом касаційної інстанції здійснюється перегляд судових рішень на предмет правильності застосування судами норм матеріального права та дотримання ними норм процесуального права при ухваленні судових рішень на підставі тих обставин, які ними встановлені. Тобто, правова оцінка надається виключно висновкам судів щодо правомірності дій відповідача та законності його рішення в межах спірних правовідносин.

Вирішуючи спір між сторонами, суди правильно виходили з того, що відповідно до підпунктів 1 та 7 пункту «а» статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) до повноважень виконавчих органів міських рад в галузі житлово-комунального господарства, транспорту і зв'язку відповідно, відноситься управління об'єктами житлово-комунального господарства, в т.ч. транспорту, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, організація благоустрою та контроль за його станом в населених пунктах. Відповідно до пункту 4 статті 60 вищезазначеного Закону районні та обласні ради від імені територіальних громад міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

При цьому, відповідно до статті 34 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 6 вересня 2005 року N 2807-IV (далі - Закон N 2807-IV) правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування. Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Правила включають, зокрема, порядок здійснення благоустрою та утримання територій об'єктів благоустрою; порядок розміщення малих архітектурних форм; порядок здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою населених пунктів.

Статтею 10 Закон N 2807-IV визначені повноваження сільських, селищних і міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів. Так, до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належать: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів (пункт 1 частини першої); затвердження правил благоустрою територій населених пунктів (пункт 2 частини першої), а до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів (пункт 1 частини другої); здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об'єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об'єктів тощо (пункт 5 частини другої).

Рішенням Золотоніської міської ради №15-9/VI від 22 лютого 2012 року затверджені Правила благоустрою території міста Золотоноша (далі - Правила), відповідно до яких контроль за станом благоустрою міста, дотриманням та здійсненням заходів, спрямованих на виконання вимог цих Правил, здійснюється управлінням житлово-комунального господарства, управлінням архітектури регулювання забудов та земельних відносин виконавчого комітету Золотоніської міської ради та органами УМВС України в Черкаській області.

Статтею 13 Закону N 2807-IV визначені об'єкти у сфері благоустрою населених пунктів, зокрема, до об'єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування: вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Аналогічні положення закріплено у пункті 2.2 Правил.

Згідно з пунктом 10.5 Правил, на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати обмеження проїзду транспортних засобів (ворота, шлагбауми, паркувальні запірні пристрої тощо).

За змістом статті 21 Закону N 2807-IV огорожі, ворота, ґрати є елементами благоустрою.

Відповідні служби виконавчого комітету Золотоніської міської ради забезпечують демонтаж самовільно встановлених МАФ, парканів, тимчасових споруд, обмежувальних паркувальних пристроїв, які перешкоджають під'їзд автомобілів швидкої медичної допомоги, пожежної, рятувальної, аварійно-відновлювальної техніки до будівель та житлових будинків міста (пункт 16.9 Правил).

Судами встановлено, що земельна ділянка, на якій було розміщено огорожу, відноситься до земель загального користування. Встановленням огорожі було позбавлено мешканців міста права користування земельною ділянкою загального користування.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки Виконком наділений контролюючими повноваженнями та здійснює владні управлінські функції у сфері благоустрою міста Золотоноші, приймає рішення про демонтаж та вживає заходи із демонтажу елементів благоустрою.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судами першої та апеляційної інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 343, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 9 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі №695/752/16-а залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

О.П. Стародуб

Л.Л. Мороз ,

Судді Верховного Суду