Справа № 580/291/19
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року справа № 580/291/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо стягнення суми надміру виплаченої пенсії, припинення виплати пенсії у попередньому розмірі;

- скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 13.11.2018 №155770 про перерахунок пенсії без врахування довідки про заробіток для обчислення пенсії, виданої ВАТ Сердюківське хлібоприймальне підприємство від 17.09.2007 №7;

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про утримання надміру виплачених сум пенсій №395 від 26.11.2018;

- зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області припинити стягнення з позивача суми надміру виплаченої пенсії в сумі 76734 грн 28 коп. та продовжити виплату пенсії в попередньому розмірі;

- допустити негайне виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області. Пенсія позивачу призначена на підставі довідки про заробіток для обчислення пенсії, виданої ВАТ «Сердюківське хлібоприймальне підприємство» від 17.09.2007 № 7. У листопаді 2018 року у зв'язку із визнанням вказаної довідки недійсною, відповідачем протиправно здійснено перерахунок пенсії позивача, внаслідок чого суттєво зменшено її розмір та прийнято рішення про утримання надміру виплачених сум пенсії з позивача.

Ухвалою від 30.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі на підставі даного позову за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав, про причини неподання відзиву суд не повідомив, тому у відповідності до ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області відзиву на позов кваліфікується судом як визнання позову.

Розгляд справи по суті відповідно до ч. 3 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через пятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі та проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області, та отримує пенсію за віком, яка призначена з 15.07.2007 на підставі поданої ним заяви та довідки про заробіток для обчислення пенсії ВАТ «Сердюківське хлібоприймальне підприємство» № 7 від 17.09.2007.

Відповідно до акта № 1017 від 18.10.2018 за результатами документальної перевірки достовірності довідки про заробітну плату, поданої для призначення (перерахунку) пенсії, яка проведена на підставі службової записки № 50 Смілянського відділу обслуговування громадян від 10.09.2018, наказу Головного управління від 12.10.2018 № 186 Про проведення перевірок обґрунтованості документів для призначення пенсій виявлено розбіжності в сумах заробітної плати позивача за 1987 - 1991 роки, а саме повну невідповідність сум заробітку, що зазначені в довідці від 17.09.2007 №7, даним розрахункових відомостей по нарахуванню заробітної плати ОСОБА_1 за 1987, 1988, 1989, 1990, 1991 роки. В розрахункових відомостях по нарахуванню заробітної плати за 1987-1990 роки зазначено утримання прибуткового податку, за 1991 рік - утриманню пенсійних внесків. Компенсаційних виплат за період що перевірявся не було. Згідно з актом прийому-передачі від 30.12.2011 № 01 документи з особового складу Сердюківського хлібоприймального підприємства прийнято на збереження в трудовий архів Сердюківської сільської ради.

Як зазначено у вказаному вище акті перевірки довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 17.09.2007 № 7, видана на імя ОСОБА_1, визнана недійсною та рекомендовано при наданні довідки про заробітну плату для обчислення пенсії на ОСОБА_1, за період із 01.01.1987 до 31.12.1991, зазначати суми заробітку згідно з даними розрахункових відомостей по нарахуванню заробітної плати.

Згідно з розпорядженням № 155770 від 13.11.2018 Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснено перерахунок пенсії позивача з 15.07.2007.

У подальшому відповідачем прийнято рішення № 395 від 26.11.2018 про утримання надміру виплачених сум пенсій, відповідно до якого сума переплати пенсії позивача 76 734 грн 28 коп. утворилась за період з 15.07.2007 по 30.11.2018 та яка підлягає поверненню позивачем.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

За змістом ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XI (далі Закон № 1788-XI) та Законом України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 101 Закону № 1788-XI органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Згідно з пунктом 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року № 6-4 повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до статті 103 Закону України Про пенсійне забезпечення у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо.

Порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений статтею 50 Закону № 1058-IV та статтею 103 Закону № 1788-XI, за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20% пенсії).

Приписами частини 1 статті 103 Закону № 1788-XI закріплено, що суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

З аналізу наведених норм убачається, що підставою для повернення надміру виплаченої пенсії є або встановлення факту зловживання з боку пенсіонера, або подання страхувальником недостовірних даних.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону № 1788-XI є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Відповідно до статті 50 Закону № 1058-IV суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Отже, пенсіонер не несе відповідальність за зміст та достовірність офіційних документів, які видаються органами державної влади, іншими організаціями та установами на виконання їх повноважень.

Аналіз наведених норм свідчить, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані управлінням Пенсійного фонду за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним.

Суд бере до уваги, що наведеними нормами передбачено, що управління Пенсійного фонду мають беззаперечне право утримати зайво сплачені суми пенсії у випадку зловживань з боку пенсіонера.

При цьому, пенсіонери повинні відшкодувати дійсну шкоду, яку заподіяли у зв'язку з одержанням зайвих сум пенсії.

Пунктом 1 частини 1 статті 1215 Цивільного кодексу України передбачено, що не підлягає поверненню, зокрема, безпідставно набуті пенсії, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідачем у встановленому законом порядку не доведено факт зловживань з боку позивача, його вини чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії.

Таким чином на підставі вище викладеного суд висновує, що за відсутності зловживань (недобросовісності) з боку пенсіонера, підстави для стягнення з пенсіонера надміру виплачених сум пенсії відсутні.

А відтак, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 395 від 26.11.2018 про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсії у розмірі 76 734 грн 28 коп. є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо інших позовних вимог суд зазначає про таке.

Завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету ОСОБА_2 Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом ОСОБА_2 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб'єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Разом з тим, враховуючи положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов'язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов'язання вчинити певні дії.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зважаючи на те, що судом встановлено неправомірність оскаржуваного рішення відповідача, суд висновує, що належним способом захисту та поновлення порушеного права позивача є визнання протиправним і скасування розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 13.11.2018 № 155770 про перерахунок пенсії позивача.

Щодо позовної вимоги зобов'язати відповідача припинити стягнення з позивача суми надміру виплаченої пенсії в сумі 76 734 грн 28 коп., суд зазначає, що вказане є наслідком визнання протиправним і скасування оскаржуваного рішення, а тому відсутні підстави для додаткового зобов'язання відповідача вчинити такі дії.

Стосовно вимоги зобов'язати відповідача продовжити виплату пенсії в попередньому розмірі, суд що позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє, а на даний час права позивача в цій частині не порушені, а тому суд дійшов до висновку щодо відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо допуску до негайного виконання судового рішення суд зазначає про таке.

Відповідно до частини вимог щодо звернення судового рішення до негайного виконання суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, негайне виконання в межах сум платежу за один місяць застосовується у разі стягнення грошових сум з відповідача.

Оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним і скасування рішення відповідача щодо стягнення з позивача сум, а не стягнення грошових сум, негайне виконання не застосовується.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу «доброго врядування».

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи, підстави та предмет спору, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 768 грн 40 коп.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 384 грн 20 коп. належить стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 2 ,6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (20753, Черкаська область, Смілянський район, с. Сердюківка, вул. Залізнична, 6/2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ідентифікаційний код 21366538) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 13.11.2018 №155770 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 без врахування довідки про заробіток для обчислення пенсії, виданої ВАТ Сердюківське хлібоприймальне підприємство від 17.09.2007 №7.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про утримання з ОСОБА_1 надміру виплачених сум пенсій №395 від 26.11.2018.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань з на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Кульчицький