Справа № 0440/6406/18
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2019 року

м. Дніпро

справа № 0440/6406/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2018 року ( суддя Дєєв М.В.) в адміністративній справі №0440/6406/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло" до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, в якому просить: скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області № 12/18 від 20.07.2018 р. про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2018 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга фактичного обґрунтована доводами адміністративного позову.

Справа судом апеляційної інстанції розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв'язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області отримано лист від громадської організації «Ліга захисту прав жінок «Гармонія рівних» від 02.02.2018 р. № 165 щодо розміщення на сторінці мобільного додатку Приват24 реклами, яка розповсюджується мережею супермаркетів електроніки «АЛЛО», яка можливо має ознаки реклами низької моральної якості, а саме, ознаки порушення вимог п. З ст. 7 Закону України «Про рекламу» - реклама не повинна містити інформації, або зображень які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності та п. 1 ст. 8 Закону України «Про рекламу» - у рекламі забороняється вміщувати твердження, які є дискримінаційними за ознаками походження людини, її соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, освіти, політичних поглядів, ставлення до релігії, за мовними ознаками, родом і характером занять, місцем проживання, а також такі, що дискредитують товари інших осіб.

03.03.2018р. на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» від Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області надійшла вимога від 23.02.2018р. № 7.5/1803241 про зобов’язання ТОВ «АЛЛО» надати до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області документи щодо вартості розповсюдженої реклами на сторінці мобільного додатку Приват 24 реклами, яка розповсюджується мережею супермаркетів електроніки «АЛЛО» із зображенням жіночих ніжок в рекламі: «Дооовжелезна розстрочка 25 платежів АЛЛО», інші документи та пояснення.

06.03.2018р. Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» було надіслано на адресу Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області письмові пояснення та додаткові документи.

11.04.2018р. Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області звернулось до Експертної ради з питань запобігання та протидії дискримінації за ознакою статі щодо реклами ТОВ «АЛЛО» в мобільному додатку Приват 24.

27.04.2018р. на засіданні Експертної ради за результатом розгляду звернення Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, одностайним голосуванням визнало рекламу на сторінці мобільного додатку «Приват-24», що розповсюджується мережею супермаркетів «АЛЛО», дискримінаційною та такою, що порушує статті 7 і 8 Закону України «Про рекламу».

12.06.2018р. Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області звернулось до Всеукраїнської громадської організації «Українська Асоціація Маркетингу» про проведення експертизи щодо наявності дискримінації в вищевказаному рекламному матеріалі ТОВ «АЛЛО».

Відповідно до висновку Всеукраїнської громадської організації «Українська Асоціація Маркетингу» зазначено, що реклама мережі мобільних супермаркетів «АЛЛО» є дискримінаційною та порушує вимоги частини третьої статті 7, частини першої статті 8 Закону України «Про рекламу», а також пункту 5.2.9 статті 5 Стандарту «Недискримінаційна реклама за ознакою статі» - СОУ 2-2011.

Також, відповідачем отримано лист Міністерства соціальної політики України № 14112/0/2- 18/38 від 19.07.2018р. щодо прийнятого рішення членів Експертної ради з питань запобігання та протидії дискримінації за ознакою статі: «визнати рекламу на сторінці мобільного додатку «Приват-24», що розповсюджується мережею супермаркетів «АЛЛО» (посилання на сайт: https://аllо.uа/) дискримінаційною та такою, що порушує| статті 7 і 8 Закону України «Про рекламу».

20.07.2018р. Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області винесено рішення № 12/18 про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян -1700,00 грн.

Згідно з вказаним протоколом визнано доведеними порушення вимог п.3 ст. 7 та п.1 ст. 8 Закону України «Про рекламу» при розміщенні на сторінці мобільного додатку «Приват 24» реклами, яка розповсюджується мережею супермаркетів електроніки «АЛЛО» із зображенням жіночих ніжок в рекламі: «Дооовжелезна розстрочка 25 платежів АЛЛО», з боку ТОВ «АЛЛО» та надано керівництву Головного управління матеріали справи про порушення законодавства про рекламу відносно ТОВ «АЛЛО» для прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Визнання протиправним та скасування вказаного рішення і було предметом судового розгляду.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що реклама на сторінці мобільного додатку Приват 24 реклами, яка розповсюджується мережею супермаркетів електроніки «АЛЛО» із зображенням жіночих ніжок в рекламі: «Дооовжелезна розстрочка 25 платежів АЛЛО» порушує етичні, моральні норми, чим порушено вимоги ч. 3 статті 7 Закону України «Про рекламу», при цьому відповідач діяв за власним розсудом, та визначив наявність вказаних порушень оцінивши всі зібрані висновки, отримані пояснення та документальні докази в межах повноважень та у спосіб визначений Законом.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами визначаються відповідно до Закону України «Про рекламу» від 03.07.1996 року № 270/96-ВР (далі - Закон № 270/96-ВР).

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 270/96-ВР, цей Закон регулює відносини, пов'язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.

У відповідності по положень ст. 1 Закону № 270/96-ВР, зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Внутрішня реклама - реклама, що розміщується всередині будинків, споруд, у тому числі в кінотеатрах і театрах під час, до і після демонстрації кінофільмів та вистав, концертів, а також під час спортивних змагань, що проходять у закритих приміщеннях, крім місць торгівлі (у тому числі буфетів, кіосків, яток), де може розміщуватись інформація про товари, що безпосередньо в цих місцях продаються.

В свою чергу, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону № 270/96-ВР, реклама не повинна містити інформації або зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 270/96-ВР, у рекламі забороняється, зокрема, вміщувати твердження, які є дискримінаційними за ознаками походження людини, її соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, освіти, політичних поглядів, ставлення до релігії, за мовними ознаками, родом і характером занять, місцем проживання, а також такі, що дискредитують товари інших осіб

У свою чергу, контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснюють у межах своїх повноважень, серед іншого, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами (частина 1 статті 26 Закону № 270/96-ВР).

Частиною 2 статті 26 Закону № 270/96-ВР визначено, що на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов'язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео - та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Слід зазначити, що органам у справах захисту прав споживачів не надано право здійснювати планові та позапланові заходи державного нагляду: перевірки, ревізії, огляди, обстеження та інші подібні дії.

Посадові особи Держпродспоживслужби та її територіальні органи, які розглядають справу про порушення законодавства про рекламу, мають право лише на отримання документів, усних чи письмових пояснень, відео- та звукозаписів, а також іншої інформації, яка стосується порушень законодавства про рекламу.

Питання накладення уповноваженими особами Держспоживінспекції та її територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) штрафів на рекламодавців, виробників і розповсюджувачів реклами за порушення законодавства про рекламу (крім штрафів, накладення яких належить виключно до компетенції Антимонопольного комітету і регулюється законодавством з питань авторського права та суміжних прав) регулюються Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 693 (надалі - Порядок № 693).

У відповідності до п. 2 Порядку № 693, у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог законодавства про рекламу, на рекламодавців і розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вказана норма кореспондується також з ч. 7 ст. 27 Закону № 270/96.

Пунктом 8 Порядку № 693 передбачено, що накладати штрафи на рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами мають право Голова Держспоживінспекції, його заступники, начальники територіальних органів Держспоживінспекції та їх заступники.

Згідно п. 9 Порядку № 693, підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

У відповідності до п.10 Порядку № 693, протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення. Протокол розглядається у місячний строк.

Пунктом 11 Порядку № 693 визначено, що за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

Пунктом 12 Порядку № 693 визначено, що справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.

До строку розгляду справи не зараховується час на отримання необхідних доказів і проведення експертизи.

Строк розгляду справи може бути продовжений Головою Держспоживінспекції, його заступниками, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками не більше ніж на три місяці.

Також, п. 13 Порядку № 693 визначено, що посадові особи Держспоживінспекції та її територіальних органів, які розглядають справу:

перевіряють відповідність реклами вимогам законодавства до змісту та достовірності реклами, порядку її виготовлення і розповсюдження;

отримують документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, що стосується порушень законодавства про рекламу;

готують попередні висновки і вносять їх на розгляд Голови Держспоживінспекції, його заступників, начальників територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступників.

Держспоживінспекція та її територіальні органи повідомляють рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи не пізніш як за три дні до дати розгляду, а у невідкладних випадках - не пізніш як за один день (п. 14 Порядку № 693).

З метою з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, Головою Держспоживінспекції, начальниками територіальних органів Держспоживінспекції, їх заступниками може бути призначена експертиза (п. 15 Порядку № 693).

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку (п. 18 Порядку № 693).

Виходячи з системного аналізу положень статті 26 Закону України «Про рекламу», пунктів 9, 11, 18 Порядку № 693, у провадженні у справах про порушення законодавства про рекламу оформлюються процесуальні документи протокол про порушення законодавства про рекламу, рішення про початок розгляду справи за ознаками порушення законодавства про рекламу, протокол засідання та рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

Водночас, виявлення ознак порушення законодавства про рекламу Закон України «Про рекламу» не пов’язує з проведенням перевірок чи інших спеціальних заходів контролю, оформлення направлень на перевірку, повідомлень про перевірку, актів перевірок законодавством про рекламу не передбачено.

Крім того, виходячи з поняття «реклама», закріпленого у статті 1 Закону України «Про рекламу» (інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару), Держпродспоживслужба та її територіальні органи здійснюють контроль за розповсюдженням інформації (реклами), а не перевіряють господарську діяльність рекламодавців, розповсюджувачів та виробників реклами.

На підставі викладеного, слід дійти висновку, що при здійсненні контролю за дотриманням законодавства про рекламу та провадженні у справі за ознаками порушення законодавства про рекламу відносно позивача ГУ Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області діяло в межах повноважень та у відповідності з порядком, визначеним наведеними нормами законодавства.

Між тим, судом встановлено, що рішення № 124/18 та від 20.07.2018 року, яке оскаржено позивачем прийнято відповідачем на підставі висновку ГО «Українська Асоціація Маркетингу» та засідання Експертної ради від 27.04.2018 року, згідно з яким реклама мережі мобільних супермаркетів «АЛЛО» э дискримінаційною та порушує вимоги ч. 3 ст. 7 Закону України «Про рекламу» та ст. 5 п. 5.2.9 Стандарту «Недискримінаційна реклама за ознакою статі» - СОУ 2-2011.

Надаючи оцінку вказаному експертному висновку суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вимоги до висновку експерта, як доказу в адміністративному процесі, викладені в ст. 101 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 101 Кодексу адміністративного судочинства України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків.

Відповідно до статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Так, відповідачем не надано доказів на підтвердження повноважень Української Асоціації Маркетингу на проведення відповідних експертиз.

Як вбачається з матеріалів справи долучений відповідачем експертний висновок не містить зазначення про те, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Вказане свідчить, що поданий відповідачем експертний висновок не відповідає критеріям належності та допустимості доказу в адміністративній справі, а тому не приймається судом до уваги.

Крім того, відповідно до Стандарту організацій України “Недискримінаційна реклама за ознакою статі” (СОУ 21708654 -002-2011), що зареєстрований Державним підприємством «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості (ДП УкрДНЦ)», який зареєстрований 30.07.2012 року № 249, передбачено, зокрема:

п. 5.2.2 забороняється пропагування у рекламі культу насильства і жорстокості, розповсюдження порнографії та інформації, що принижує людську гідність і завдає шкоди моральному добробуту дитини;

п. 5.2.4 варто уважно підходити до використання відомих та авторитетних особистостей з метою рекламування продукції, послуг тощо, оскільки це може сприяти створенню помилкового враження щодо соціальних та гендерних стереотипів у соціалізації дитини. Використання відомих особистостей може посилювати стереотипи, засновані на висловлених особистих схваленнях, певних ідеях, реальному досвіді і переконаннях, які, однак, можуть не відповідати позитивним нормам та суспільним очікуванням;

п. 5.2.7 реклама не повинна включати заяви та візуальні презентації, які можуть негативно впливати або порушувати норми суспільної культури і моралі, що вважаються загальновизнаними більшістю споживачів (читачів, глядачів, покупців, відвідувачів тощо) рекламного продукту у даному суспільстві;

п. 5.2.8 реклама вважається дискримінаційною за ознакою статі та порушує добросовісну маркетингову практику, якщо:

а) реклама зображує чи описує жінку або чоловіка як прикрасу чи сексуальний об'єкт, включає натяки на статеві стосунки та сексуальність людей, які нічим не пов’язані з рекламованим продуктом, та не мають прямих асоціацій зі споживанням рекламованого продукту, товару, послуг тощо; порушення посилюється, якщо сексуальність людини зображується чи описується принизливо, зневажливо, наклепницьким чином (для людської гідності) через мову, позування, вербальні або невербальні натяки тощо);

б) реклама вважається дискримінаційною за ознакою статі та порушує добросовісну маркетингову практику, якщо вона стверджує або натякає, що роль однієї статі у соціальному, економічному і культурному житті нижча, ніж іншої;

п. 5.2.9 реклама не вважається дискримінаційною за ознакою статі та не порушує належної добросовісної рекламної та маркетингової практики, коли вона зображує оголене людське тіло чи умовно вдягнених людей, якщо це пов’язано з рекламованим продуктом, має прямі асоціацій зі споживанням рекламованого продукту, товару, послуг тощо, відповідає чинному законодавству, та не принижує людської гідності, не порушує норм суспільної культури та моралі, які вважаються загальновизнаними більшістю споживачів (читачів, глядачів, покупців, відвідувачів тощо) рекламного продукту у даному суспільстві.

В сфері застосування вищезазначених стандартів зазначено, що цей Стандарт поширюється на різні види, форми та засоби реклами, у тому числі засоби масової інформації, які впливають на формування суспільного ставлення та моделей соціо - економічних відносин та цей Стандарт призначено для органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, які розробляють, експортують, перевіряють чи застосовують стандарти.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про стандартизацію», стандарт - нормативний документ, заснований на консенсусі, прийнятий визнаним органом, що встановлює для загального і неодноразового використання правила, настанови або характеристики щодо діяльності чи її результатів, та спрямований на досягнення оптимального ступеня впорядкованості в певній сфері.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про стандартизацію», національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов’язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1, 2 статті 15 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються технічні регламенти, стандарти, кодекси усталеної практики та технічні умови.

Застосування стандартів, кодексів усталеної практики чи їх окремих положень є обов'язковим для: суб'єктів господарювання, якщо обов’язковість застосування стандартів чи кодексів усталеної практики установлено нормативно-правовими актами; учасників угоди (контракту) щодо розроблення, виготовлення чи постачання продукції, якщо в ній (ньому) є посилання на певні стандарти чи кодекси усталеної практики; виробника чи постачальника продукції, якщо він склав декларацію про відповідність продукції певним стандартам чи застосував позначення цих стандартів у її маркуванні.

Враховуючи викладене, твердження, викладені в експертному висновку ГО "Українська Асоціація Маркетингу", та, як видно з матеріалів справи, висновки якого були використані та, в певній мірі, в подальшому, були покладені в основу для прийняття спірного рішення, носять лише рекомендаційний характер та не є обов’язковими для виконання.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що відповідачем в оскаржуваному рішенні та протоколі не наведено, яким саме чином зображення жіночих ніжок порушує етичні, моральні норми та нехтує правилами пристойності, адже зазначене зображення, у сучасному суспільстві не може бути визнано таким, що порушує вказані норми права, а тому суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо правомірності оскаржуваного рішення.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували наявність в зовнішній та внутрішній рекламі фактів порушення вимог Закону України "Про рекламу" відповідачем до суду не надано.

Таким чином, під час розгляду справи відповідачем не доведено, що реклама ТОВ «АЛЛО» містить інформацію та зображення, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Встановивши зазначені обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, при неповному з'ясуванні обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача понесенні позивачем судові витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло" - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2018 року в адміністративній справі №0440/6406/18 - скасувати.

Ухвалити в справі № 0440/6406/18 нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло" до Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області № 12/18 від 20.07.2018 р. про накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» штрафу за порушення законодавства про рекламу у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алло" () судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4405 (чотири тисячі чотириста п’ять ) гривень.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає у відповідності до приписів ч. 5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 04.03.2019 р.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва