Справа № 814/702/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 814/702/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Градовського Ю.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - ГУ ДФС у Миколаївській області) в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31 березня 2015 року № про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 182 854,78 грн. та нараховані штрафні санкції на суму 44 883,70 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом в порушення приписів пп. 165.1.40 п. 165.1 Податкового кодексу України, які встановлюють, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються, зокрема, сума доходу, отриманого платником податку внаслідок відчуження акцій (інших корпоративних прав), одержаних ним у власність в процесі приватизації в обмін на приватизаційні компенсаційні сертифікати.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні докази, які б підтверджували, що ЗАТ «Актон» та його правонаступник - ТОВ «Актон» відносяться до підприємства державного сектору економіки.

Наведене, на думку суду, свідчить, що контролюючим органом правомірно встановлено порушення позивачем положень Податкового кодексу України та обґрунтовано нарахований позивачу податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік в сумі 182 854,78 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Так, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції, підтримуючи правову позицію контролюючого органу, не звернув уваги та не надав належну оцінку відповіді голови правління ТДВ «Актон», на запит ГУ ДФС у Миколаївській області, що він став акціонером в порядку приватизації державного майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Херсонській області вказує на те, що вона є необґрунтованою, адже судом правильно встановлені фактичні обставини справи, їм надана відповідна юридична кваліфікація, яка ґрунтується нормах матеріального і процесуального права.

ГУ ДФС у Херсонській області просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження, з врахуванням того, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, що було ухвалено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Перевіривши правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, додержання норм матеріального та процесуального права, провівши аналіз доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її задоволення та про скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом свідчать, що ОСОБА_1, на підставі сертифікату іменних акцій форми А № 182 від 19.06.1998 року, володіє 1447 простими іменними акціями ЗАТ «Актон» номінальною вартістю за 1 акцію - 5,25 грн., загальна суму - 7596,75 грн., що становить 12,22% від загальної кількості акцій ЗАТ «Актон».

Згідно заяви від 03.06.2011 року № 1299, позивач просив вивести його зі складу ТДВ «Актон» (попередня назва товариства - ЗАТ «Актон») та виплатити йому вартість частини майна товариства, пропорційно його частки у статутному капіталі, яка складає 12,22%.

Згідно висновку судової економічної експертизи від 29.03.2013 року № 3229/3231, проведеної на виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 29.04.2013 року у справі № 5016/1845/2012(9/81), вартість активів ТДВ «Актон» станом на 08.06.2011 року складала 8 642 080,00 грн., яких 12,22% (частка ОСОБА_1.) становить 1 056 062,18 грн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.05.2013 року у вказаній справі з ТОВ «Актон» на користь ОСОБА_1 стягнуто 1 056 062,18 грн. вартості частини майна ТОВ «Актон», що пропорційно його частці у статутному капіталі ТОВ «Актон» та 28 247,59 грн. річних.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2013 року дане рішення залишено без змін.

ТОВ «Актон» виплачено позивачу присуджену частку в розмірі 1 084 309,77 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 264 від 22.08.2013 року на суму 560 000,00 грн. та № 75 від 02.12.2013 року на суму 496 062,18 грн., а також відсотки - 28 247,59 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 76 від 02.12.2013 року.

За результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки з питань дотримання ОСОБА_1 вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва склала акт №499/14-02-17-03- від 06.02.2015 року.

За змістом акта, позивачем порушені наступні норми податкового законодавства:

- пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, а саме: декларація про майновий стан і доходи за 2013 рік не подана до ДПІ в термін до 01.05.2014 року;

- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.9 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168, пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок на доходи фізичних осіб за 2013 рік в розмірі 182 854,78 грн.

31.03.2015 року, на підставі виявлених порушень, контролюючим органом оформлено та надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 182 854,78 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмір 44 883,70 грн.

Аналізуючи документи, що були предметом дослідження при проведенні податкової перевірки, суд апеляційної інстанції встановив, що ЗАТ «Актон», відповідаючи на запит контролюючого органу про надання відомостей щодо оплати позивачем внеску до статутного фонду, зазначив, що останній став акціонером товариства в порядку приватизації державного майна.

Ключовим питанням у даній справі є правильне застосування суб'єктом владних повноважень норм Податкового кодексу України, що регулюють декларування інвестиційного прибутку від проведення платником податку операцій, у тому числі і з цінними паперами.

Так, апелянт, не заперечуючи проти того, що він отримав дохід від продажу акцій, вважає, що цей дохід не повинен включатися до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, адже акції отримані ним у власність в процесі приватизації.

Для вирішення спірних правовідносин слід дослідити наступні норми податкового законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п. 164.2.9 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у пп. 165.1.2, 165.1.40, 165.1.52 цього Кодексу.

Порядок оподаткування інвестиційного прибутку регулюється п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України.

Підпунктами 170.2.1, 170.2.2. п.170 ст. 170 Податкового кодексу України унормовано, що облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік. Інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

Водночас не підлягає оподаткуванню та не включається до загального річного оподатковуваного доходу, відповідно до п.п. 170.2.8. п. 170.2 ст. 170 Податкового кодексу України, зокрема дохід, отриманий платником податку від продажу інвестиційних активів у випадку, визначеному підпунктами 165.1.40 та 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Підпунктом 165.1.40 п. 165.1 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи: сума доходу, отриманого платником податку внаслідок відчуження акцій (інших корпоративних прав), одержаних ним у власність в процесі приватизації в обмін на приватизаційні компенсаційні сертифікати, безпосередньо отримані ним як компенсація суми його внеску до установ Ощадного банку СРСР або до установ державного страхування СРСР, або в обмін на приватизаційні сертифікати, отримані ним відповідно до закону, а також сума доходу, отриманого таким платником податку внаслідок відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) за нормами безоплатної передачі, визначеними статтею 121 Земельного кодексу України залежно від їх призначення, та майнових паїв, безпосередньо отриманих ним у власність у процесі приватизації.

Аналіз положень підпункту 165.1.40 п. 165.1 Податкового кодексу України дає підстави для висновку про те, що від оподаткування звільняється дохід від продажу інвестиційних активів, які припадають на частку в статутному фонді емітента, яка сформована за рахунок приватизаційних майнових сертифікатів.

Суд першої інстанції, не прийняв до уваги відомості надані ЗАТ «Актон» про підстави набуття позивачем статусу акціонера та відхилив доводи позивача, що акції ним були отримані в процесі приватизації.

Пояснюючи свою позицію з вказаного питання, суд першої інстанції зазначив, що відсутні докази, які підтверджують, що ЗАТ «Актон» та його правонаступник ТОВ «Актон» відносяться до державного сектору економіки.

Наведене, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які встановлюють обов'язок суб'єкта владних повноважень доказати правомірність свого рішення (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що корпоративні права, які було відчужено позивачем, не були одержані у власність в процесі приватизації в обмін на приватизаційні компенсаційні сертифікати, слід вважати, що сума доходу, отримана позивачем від продажу інвестиційних активів не включається до оподаткованого доходу.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.02.2019 року (справа №2а-9127/09/2670).

Додатково слід зазначити про помилковість висновку суду першої інстанції, що на користь доводу позивача про отримання ним акцій в порядку приватизації, може свідчити лише обставина, що ЗАТ «Актон» та його правонаступник ТОВ «Актон» відносяться до державного сектору економіки.

Відома річ, що приватизація в Україні розпочалась з прийняття в 1992 році Верховною радою України Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», який почав регулювати порядок передачі державного житлового фонду в приватну власність громадянам. Основними принципами приватизації було надання пільг на придбання державного майна членам трудових колективів.

Тобто, можливо припустити, що саме в цей період проведення роздержавлення державного підприємства, позивач став його акціонером.

Зворотного, суб'єктом владних повноважень не доведено.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права.

Також суд апеляційної інстанції вважає необхідним розподілити судові витрати, понесені позивачем.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 в даній справі за подачу позову та апеляційної скарги сплатив судовий збір на загальну суму 5693,45 грн., згідно квитанцій від 03.03.2018 року №0.0.979042646.1, від 28.03.2018 року №0.0.999179808.1 та від 06.11.2018 року №0.0..1 (а.с.4, 103).

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 належать до задоволення, понесені ним судові витрати в сумі 5693,45 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Миколаївській області.

Роз'яснюючи питання щодо можливості оскарження, прийнятого, судом апеляційної інстанції рішення, в суд касаційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23 липня 2018 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва від 31 березня 2015 року № про збільшення ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування на суму 182 854,78 грн. та нараховані штрафні санкції на суму 44 883,70 грн.

Стягнути з Головного управління ДФС у Миколаївській області (код за ) на користь ОСОБА_1 (код платника податків НОМЕР_2) 5693 (п'ять тисяч шістсот дев'яносто три) грн. 45 коп., в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ч.5 ст.328 КАС України.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Ю.М. Градовський

Повне судове рішення складено 05.03.2019 року.