Справа № 440/104/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/104/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Колодяжного Д.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Коваленка С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Військовий коледж сержантського складу Військового інституту телекомунікацій та інформатики, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

10.01.2019 ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 , позивач) вернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач), третя особа: Військовий коледж сержантського складу Військового інституту телекомунікацій та інформатики (надалі також третя особа), в якій просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати з 07.02.2018 грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення на сім`ю в складі трьох осіб у розмірі 2550 гривень на місяць ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату з 07.02.2018 грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення на сім`ю в складі трьох осіб у розмірі 2550 гривень на місяць ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено у виплаті грошової компенсації за піднайом (найом) житла з 07.02.2018, оскільки позивач постійним житлом від Міністерства оборони України не забезпечений, перебуває на квартирному обліку, до рапорту подав весь перелік необхідних документів. Відтак, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 відкрито провадження у справі 440/104/19 та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного провадження з викликом учасників справи.

31.01.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на адміністративний позов, в якому відповідач зазначає, що у відповідності до вимог чинного законодавства підстави для виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житла у відповідача були відсутні, оскільки подана позивачем інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно свідчила про існування за ОСОБА_1 иправа власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.25-28).

04.02.2019 до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.32-36), у якій позивач відхиляє доводи відповідача.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. У відзиві просив розгляд справи провести без участі представника.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи без особистої участі (а.с.39).

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних сил України та проходить службу у Військовому коледжі сержантського складу Військового інституту телекомунікації та інформатики.

07.02.2018 ОСОБА_1 звернувся до Військового коледжу сержантського складу Військового інституту телекомунікації та інформатики з рапортом про виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення на сім`ю в складі трьох осіб.

08.02.2018 ТВО начальником Військового коледжу сержантського складу Військового інституту телекомунікацій та інформатики видано наказ 28, яким вирішено виплачувати підполковнику ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення на сім`ю в складі трьох осіб (а.с.15).

Наказом начальника Військового коледжу сержантського складу Військового інституту телекомунікацій та інформатики від 18.06.2018 119 внесено зміни до наказу від 08.02.2018 28, шляхом зазначення розміру грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення на сім`ю в складі трьох осіб - 2550 грн на місяць (а.с.16).

Вказаний наказ було направлено для реалізації до Військової частини НОМЕР_1 , на фінансовому забезпеченні якої перебуває Військовий коледж сержантського складу Військового інституту телекомунікації та інформатики.

Листом від 24.07.2018 601/1840 ТВО командира військової частини НОМЕР_1 повідомив третю особу про неможливість реалізації наказу 119 від 18.06.2018, оскільки з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підполковник ОСОБА_2 (а.с.18).

Позивач вважаючи протиправними дії відповідача щодо не виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення на сім`ю в складі трьох осіб у розмірі 2550 гривень на місяць, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

За приписами Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджено постановою КМУ від 03.08.2006 1081, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.

У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови у зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.

Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло з метою забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднаймання (наймання) житлового приміщення у встановленому порядку.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень" від 26.06.2013 № 450 затверджено Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень (надалі - Порядок 450).

Порядок визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднаймання (наймання) жилих приміщень особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, Адміністрація Держспецзв`язку, її територіальний орган, Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку, підрозділ урядового фельд`єгерського зв`язку, територіальний підрозділ, заклад, установа чи організація Держспецзв`язку (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло пункт 1 Порядку 450/.

Відповідно до пункту 2 Порядку 450 грошова компенсація особам офіцерського складу та курсантам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) в розмірі, який не перевищує: у м. Києві - 2 мінімальні заробітні плати; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - 1,5 мінімальної заробітної плати; в інших населених пунктах - 1 мінімальної заробітної плати. При цьому військовослужбовцям за наявності у них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри збільшуються в 1,5 раза.

Згідно пункту 5 Порядку 450 для отримання грошової компенсації військовослужбовець разом з рапортом подає такі документи: копії паспорта військовослужбовця та повнолітніх членів сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; копії облікової картки фізичної особи - платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та повнолітніх членів сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нерухоме майно; довідку про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання (перебування), видану житлово-експлуатаційною організацією, підприємством, установою або органом місцевого самоврядування (особи офіцерського складу військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); довідку квартирно-експлуатаційного органу про перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (для осіб офіцерського складу, зазначених у пункті 1 цього Порядку) (особи офіцерського складу військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку квартирно-експлуатаційного органу, в зоні відповідальності якого розташована військова частина (підрозділ), за новим місцем дислокації на підставі облікових списків станом на 1 липня 2014 р.); копію завіреної належним чином довідки про отримання (неотримання, здачу) жилого приміщення з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку або Держспецтрансслужбою (для осіб офіцерського складу, зазначених у пункті 1 цього Порядку, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження); копію свідоцтва про шлюб (за наявності); копію свідоцтва про народження дитини (за наявності).

Пунктом 6 Порядку 450 визначено, що грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї за місцем проходження військової служби жилого приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площею, що відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Проаналізувавши положення наведених вище норм права, суд дійшов висновку, що Держава зобов`язалась забезпечувати військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення.

Отже, виплата грошової компенсації за піднайом житла військовослужбовцю є похідним і тимчасовим обов`язком Держави, який випливає з факту незабезпечення військовослужбовця належним приміщенням і існує доти, поки такий обов`язок державою не виконаний.

У ході розгляду справи судом встановлено, що при перевірці документів поданих разом з рапортом щодо виплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення на сім`ю в складі трьох осіб, відповідачем було встановлено, що згідно інформації наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником квартири площею 40,6 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В матеріалах справи наявна інформаційна довідка 154244386 від 29.01.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої за параметрами запиту - фізична особа, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , серія та номер паспорта громадянина України НОМЕР_3 - за частковим співпадінням, в реєстрі наявні відомості про право власності про майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності - частка власності 1/1. Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 16.07.2007 (а.с.29-31).

У судовому засіданні позивач не заперечував про наявність права власності на вказану квартиру.

Отже з 2007 року позивач забезпечений житлом загальною площею 40,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, доказів відсутності забезпечення житлом з 07.02.2018 позивачем до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що відмова відповідача щодо виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення на сім`ю в складі трьох осіб у розмірі 2550 гривень на місяць з 07.02.2018 є правомірною.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що доводи позивача викладені в позовній заяві є не обґрунтованими, а відповідно такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Військовий коледж сержантського складу Військового інституту телекомунікацій та інформатики, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 05 березня 2019 року.

Суддя Г.В. Костенко