Справа № 755/15185/17
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Бєлової Л.В.

за участю секретаря судового засідання Цюпка Б.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року (повний текст складено 09 листопада 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, у якому просив: зобов'язати відповідача виплатити заборгованість і поновити виплату щомісячної адресної допомоги; стягнути на його користь 200000 грн. моральної шкоди.

В обгрунтування вимог позовної заяви посилається на те, що з 14 липня 2016 року відповідачем протиправно припинено виплату адресної допомоги з посиланням на те, що відсутні обставини, що спричинили вимушене переселення з тимчасово окупованої території України.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року позов задоволено частково: визнано дії щодо відмови здійснити нарахування та виплату позивачу щомісячної адресної допомоги на підставі заяви від 14 липня 2016 року протиправними; зобов'язано відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу щомісячної адресної допомоги на підставі заяви від 14 липня 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що згідно з довідкою від 02.10.2018 року №4283 позивач перебував в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб з 19 листопада 2014 рік по теперішній час. Однак, відповідачем не призначена грошова допомога, хоча в цей період довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не була скасована.

Не погоджуючись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивачем була надана інформація, яка суперечить документам особової справи, яка призвела до призначення виплати на підставі завідомо неправдивих відомостей. Зокрема, відповідач вказує на те, що переміщення позивача відбулось до виникнення обставин, зазначених в статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», а надані ним пояснення не підтверджують факт його проживання на території проведення антитерористичної операції на момент її проведення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 19 листопада 2014 року позивачу видана довідка № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у зв'язку із переміщенням із зони антитерористичної операції в м. Київ.

20 листопада 2014 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги, згідно якої до складу сім'ї заявника входить також його малолітній син.

02 грудня 2014 року рішенням Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації позивачу призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 20 листопад 2014 року по 19 травня 2015 року.

У подальшому позивач неодноразово, а саме, 22 червня 2015 року, 30 грудня 2015 року звертався до відповідача із заявами щодо продовження виплати щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний строк.

Також, 14 липня 2016 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою щодо продовження виплати щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний строк.

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 22 грудня 2016 року № 25 в призначення щомісячної адресної допомоги відповідно до заяви позивача від 14 липня 2016 року відмовлено через відсутність обставин, що спричинили переміщення особи з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статей 1, 4, 20 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, який регулює механізм видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

При цьому, підставами для відмови у видачі довідки є: 1) відсутність обставин, що спричинили переміщення особи з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції; 2) втрата або викрадення документів, що посвідчують особу, яка переміщується, та підтверджують громадянство України, до їх відновлення.

Відповідно до постанови № 637 від 5 листопада 2014 року Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» із змінами, внесеними згідно з постановою № 167 від 14 березня 2016 року Кабінету Міністрів України, призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» передбачено, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Як вірно вказано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів, позивач є внутрішньо переміщеною особою, перебуває в Єдиний інформаційний базі даних про внутрішньо переміщених осіб з 19 листопада 2014 рік по теперішній час, що підтверджується довідкою від 27 жовтня 2016 року №6019 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.7) та довідкою від 02.10.2018 року №4283 (а.с.102).

Колегія суддів звертає увагу на те, що довідка від 27 жовтня 2016 року №6019 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не скасована, є чинною.

Відтак, дії Управління праці та соціального захисту населення Дніпровського району Дніпровської районної м. Києва державної адміністрації щодо відмови позивачу здійснити нарахування та виплату щомісячної адресної допомоги на підставі заяви від 14 липня 2016 року є протиправними.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, відповідачем не доведено правомірність своїх дій, а позивачем на підставі належних та допустимих доказів доведено обставини на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Таким чином, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова