Справа № 2040/7622/18
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 р.Справа № 2040/7622/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 25.10.18 року по справі № 2040/7622/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, починаючи з 01.06.2018 року;

- зобов'язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2018 року;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми за один місяць.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв'язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в його населеному пункті він був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати до Харківської області, де і став на облік як внутрішньо переміщена особа. Проте, відповідач з червня 2018 року припинив виплату пенсії позивачу з підстав, не передбачених ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2018р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення нарахувань та припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2018 року. Зобов'язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком минулих періодів з 01 червня 2018 року по 31 вересня 2018 року шляхом зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України». Рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 пенсії у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції в якій зазначає, що не погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог, вважає його в цій частині ухваленим з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що 01 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 509 "Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції", якою затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. Особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку, затвердженого вищевказаною постановою, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 1706 підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Посилається на те, що 03.09.2014 року позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про запит пенсійної справи та виплату пенсії. До заяви надала копії паспорту, ідентифікаційного коду, пенсійного посвідчення, довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, та реквізити рахунку в «Ощадбанку». З 01.10.2014 року позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Харківській області. Пенсія виплачується на підставі електронної пенсійної справи. З 01.07.2018 року (а не з 01.06.2018, як зазначено в позовній заяві) виплату пенсії позивачу призупинено у зв'язку з надходженням інформації (у вигляді електронної таблиці) від Мінфіну України, що за даними списку верифікації ОСОБА_1 перетнув кордон 16.04.2018 року (витяг зі списку додається). Рішення щодо припинення виплати пенсії позивачу головним управлінням ПФУ в Харківській області не приймалося. Поновлення соціальних виплат здійснюється на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утвореної районними, районними у м. Києві і Севастополі державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі-постанова КМУ від 08.06.2016 № 365). Відповідно п. 5 даної постанови для призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визачених законодавством випадках - її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. 13.08.2018 позивач звернувся до ГУПФУ в Харківській області щодо поновлення виплати пенсії, у зв'язку з чим ГУПФУ в Харківській області було зроблено запит до управління праці та соціального захисту населення адміністрації Ізюмської міської ради. 06.09.2018 на адресу ГУПФУ в Харківській області надійшла копія протокольного рішення № 29 районної комісії з питань надання населенню житлових субсидій, допомог та інших соціальних компенсацій, надання соціальних послуг та відшкодування пільг населенню від 20.08.2018, відповідно до якого вирішено відновити соціальні виплати внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 На підставі зазначеного рішення виплату пенсії позивачеві поновлено з дати припинення - з 01.07.2018 року. Пенсію за період з липня 2018 по вересень 2018 включено до відомості на виплату на жовтень 2018 року. На підставі вищевикладеного просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Також від Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, до суду надійшли додаткові документи по справі, з приводу перерахунку, виплати (зарахування на поточний рахунок чи виплати готівкою) ОСОБА_1 пенсії за червень 2018р, а саме витяг зі Списку №1 на зарахування пенсій ВПО на поточні (карткові) рахунки одержувачів в АТ "Ощадбанк" за червень 2018 року; витяг з виплатної відомості за червень 2018 року.

Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві, про що свідчать поштові повідомлення про вручення, які містяться в матеріалах справи .

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено. у та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, частково доведеними, а тому підлягають частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1.

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_2 від 17.11.2017 року, фактичним місцем проживанням позивача є: Харківська область, с. Червоний Оскол, вул. Київська, 3.

Як вбачається з відзиву відповідача на позов та апеляційної скарги, з 01.07.2018 року (а не з 01.06.2018 року, як вказує позивач) виплату пенсії ОСОБА_1 була призупинено, у зв'язку з надходженням інформації ( у вигляді електронної таблиці) від Мінфіну України, що за даними списку ветифікації ОСОБА_1 перетнув кордон 16.04.2018 року.

13.08.2018 позивач звернувся до ГУПФУ в Харківській області щодо поновлення виплати пенсії, у зв'язку з чим ГУПФУ в Харківській області було зроблено запит до управління праці та соціального захисту населення адміністрації Ізюмської міської ради.

06.09.2018 на адресу ГУПФУ в Харківській області надійшла копія протокольного рішення № 29 районної комісії з питань надання населенню житлових субсидій, допомог та інших соціальних компенсацій, надання соціальних послуг та відшкодування пільг населенню від 20.08.2018, відповідно до якого вирішено відновити соціальні виплати внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1

На підставі зазначеного рішення виплату пенсії позивачеві поновлено з дати припинення - з 01.07.2018 року. Пенсію за період з липня 2018 по вересень 2018 включено до відомості на виплату на жовтень 2018 року, на підтвердження чого відповідач надав до суду докази разом з відзивом на позов.

Як вбачається зі змісту відзиву відповідача на позов, відповідач зауважує, що орган Пенсійного фонду України призначає (відновлює) пенсію тільки на підставі рішення комісії. Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

На даний час постанова Кабінету Міністрів України з даного питання не прийнята.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині щодо визнання протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення нарахувань та припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2018 року та зобов'язання Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком минулих періодів з 01 липня 2018 року по 31 вересня 2018 року шляхом зарахування коштів на поточний рахунок ОСОБА_1, відкритий у Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно ст. 5 Закону № 1058-IVцей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; (положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009);

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Колегія суддів зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закон № 1058-IV, є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Судовим розглядом встановлено, що виплату пенсії позивачу з 01.07.2017 року призупинено у зв'язку з надходженням інформації (у вигляді електронної таблиці) від Мінфіну України, що за даними списку верифікації ОСОБА_1 перетнув кордон 16.04.2018 року (витяг зі списку додається).

Відповідач обґрунтовуючи прийняте рішення посилається на ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 року. та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (далі-постанова КМУ від 08.06.2016 № 365).

У свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 та від 08.06.2016 № 365 визначено умови призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам: знаходження внутрішньо переміщеної особи на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Як вже вище вказано, припинення виплати пенсії позивачу відбулося внаслідок отримання відповідачем інформації, саме списку верифікації, в якому зафіксовано, що ОСОБА_1 перетнув кордон 16.04.2018 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що така підстава як перетин кордону не відноситься до законодавчо визначених підстав для припинення виплати соціальних виплат у розумінні вимог чинного законодавства, зокрема Закону № 1058-IV, а поняття призупинення виплати пенсії діючі нормативно - правові акти взагалі не передбачають, а тому суд зазначає, що вказана позиція відповідача є безпідставною та необґрунтованою.

Колегія суддів зазначає, що вказані приписи підзаконного нормативно-правового акту, яким встановлено інші випадки припинення соціальних виплат, не можуть бути застосовані до виплати пенсії, оскільки не відповідають нормам ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якого виплата пенсії може припинятися виключно з підстав, встановлених законом.

Тобто конкретна підстава призупинення виплати пенсії має бути визначена безпосередньо законом.

Керуючись положеннями ч.3 ст.7 КАС України суд апеляційної інстанції застосовує до спірних правовідносин Закон "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", який має вищу юридичну силу, а тому посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016, колегією суддів не приймається до уваги.

Наявність підстав для припинення виплати позивачу пенсії відповідно до ст. 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", передбачених саме законом, відповідач не обґрунтовує.

Колегія суддів зазначає, що пенсії згідно Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" призначаються саме Пенсійним фондом України і саме Пенсійний фонд України відповідає за їх призначення та виплату.

Виплата пенсії може бути припинена, як зазначено вище, лише у випадках прямо передбачених Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а не на підставі постанови Кабінету міністрів України, у зв'язку з чим у відповідача були відсутні підстави для припинення виплати пенсії позивачу на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради №46 від 13.11.2017р.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 33.3 цього рішення ЄСПЛ зазначив: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратистський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Відповідно до встановлених у справі обставин, враховуючи практику Європейського Суду з прав людини, зокрема, зазначені вище рішення: "Пічкур проти України" колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в діях відповідача вбачаються ознаки дискримінації по відношенню до позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та відсутність єдиного підходу до виплати пенсій громадянам України в залежності від міста проживання.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Доводи відповідача, що відповідач зобов'язаний у свої діяльності керуватися постановами Кабінету Міністрів України, зокрема, встановленим цими постановами порядком продовження та поновлення виплат, суд вважає безпідставними та відхиляє, з огляду на таке.

Як вже вище зазначено, підстави припинення виплати пенсії визначаються виключно законами України.

Єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якого належить прийняття законів.

У свою чергу, Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само, як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

За загальним правилом «закон» - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, який приймається відповідно до особливої процедури парламентом та регулює найважливіші суспільні відносини.

У свою чергу, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, тому ними не можуть бути внесені будь-які зміни до законів.

Відповідно, встановлення постановами Кабінету Міністрів України інших підстав для припинення виплати пенсії, відмінних від визначених частиною першою статті 49 Закону № 1058-IV, не є іншим випадком припинення виплати пенсії, передбаченим законом, у розумінні пункту 5 частини першої статті 49 цього Закону.

Таким чином, припинення виплати пенсії позивачу за відсутності передбачених законами України підстав, є незаконним.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства протиправно припинено виплату пенсії позивачу з 01.07.2018 року, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Харківській області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2018 року по 01.09.2018р.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення нарахувань та виплати пенсії ОСОБА_1, зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити пенсію ОСОБА_1 за період з 01.06.2018 року по 30.06.2018 року, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб'єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 5, 7 ч.2 ст.180 КАС України, у підготовчому засіданні суд: роз'яснює учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з'ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; пропонує учасникам справи надати суду додаткові докази або пояснення; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових та електронних доказів за їх місцезнаходженням; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до вимог вищевказаних норм, суд може запропонувати особам, які беруть участь у справі надати докази, звернувшись з відповідним клопотанням щодо цього, або витребувати такі докази з власної ініціативи.

При цьому, слід зазначити, що питання щодо витребування доказів суд може вирішити як на стадії відкриття провадження у справі, так і під час підготовчого засідання, шляхом зазначене про це або в ухвалі про відкриття провадження у справі, або в ухвалі про підготовку справи до розгляду.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції має достатньо процесуальних засобів, передбачених КАС України, для повного та всебічного з'ясування обставин справи, витребування доказів.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повинен був витребувати у відповідача докази призупинення виплати пенсії позивачу саме з 01.07.2018 року, та докази нарахування та виплати позивачу пенсії у червні 2018р.

Від Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, до суду апеляційної інстанції надійшли додаткові документи по справі, з приводу перерахунку, виплати (зарахування на поточний рахунок чи виплати готівкою) ОСОБА_1 пенсії за червень 2018р., а саме витяг зі Списку №1 на зарахування пенсій ВПО на поточні (карткові) рахунки одержувачів в АТ "Ощадбанк" за червень 2018 року; витяг з виплатної відомості за червень 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, те що суд апеляційної інстанції, під час перегляду рішення суду першої інстанції, повинен усунути неповноту з'ясування обставин справи судом першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне залучити до матеріалів справи витребувані ним докази.

В даному випадку, враховуючи те, що документи (докази) з приводу перерахунку, виплати (зарахування на поточний рахунок чи виплати готівкою) ОСОБА_1 пенсії за червень 2018р. сторонами по справі до суду першої інстанції не надавались, суд першої інстанції даних документів у відповідача по справі не витребував, колегія суддів вважає за необхідне долучити до матеріалів справи належним чином завірені копії документів з приводу перерахунку, виплати (зарахування на поточний рахунок чи виплати готівкою) ОСОБА_1 пенсії за червень 2018р.

Доказів в обґрунтування того, що позивачем пенсія за червень 2018 року не отримувалась, та які б спростовували докази відповідача про отримання позивачем пенсії за червень 2018р., позивачем та представником позивача до суду не надано.

Враховуючи те, що відповідно да наданих відповідачем документів, ОСОБА_1 отримав пенсію за червень 2018р., інформація, яка міститься в наданих відповідачем документах про отримання позивачем пенсії за червень 2018 року, позивачем та його представником не спростована, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, в частині щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення нарахувань та виплати пенсії ОСОБА_1, зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити пенсію ОСОБА_1 за період з 01.06.2018 року по 30.06.2018 року.

Також колегія суддів зазначає, що з вищезазначених норм Закону № 1058-IV слідує, що після поновлення виплати пенсії пенсіонеру територіальний орган Пенсійного фонду України має виплатити пенсіонеру суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, за минулий час у порядку, визначеному статтею 46 Закону № 1058-IV.

У свою чергу постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 визначено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, як вже вище зазначено, порядок виплати пенсії, у тому числі й заборгованість по виплаті пенсії за минулий період, визначається виключно законами України.

З вищевикладених підстав щодо співвідношення Закону № 1058-IV з підзаконними нормативно-правовими актами, посилання відповідача на відсутність визначеного постановою Кабінету Міністрів України порядку виплати пенсії за минулий період, відмінного від порядку, визначеного статтею 46 Закону № 1058-IV, як на перешкоду виплати заборгованості позивачу, суд вважає безпідставними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що лише включивши пенсію за період з липня 2018 року по вересень 2018 року до відомостей на виплату на жовтень 2018 року, відповідач безпідставно, всупереч вимог статті 46 Закону № 1058-IV не виплатив позивачу заборгованість по виплаті пенсії, що утворилася за період з 01.07.2018 по 01.09.2018.

Відповідачем суду не надано доказів виплати позивачу пенсії минулих періодів, тобто з 01.07.2018 по 01.09.2018.

Враховуючи вищенаведене доводи відповідача, стосовно того, що ним включено пенсію за період з липня 2018 року по вересень 2018 року до відомостей на виплату на жовтень 2018 року є необґрунтованими.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що припинення виплати пенсії позивачу з 01.07.2018 року було здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 1058-IV, а з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

З урахуванням вищенаведеного позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача здійснити виплату пенсії за віком з 01.07.2018 по 01.09.2018 року підлягають задоволенню.

Дана позиція також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 03.05.2018 року у справі № 805/402/18-а ухваленій за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено правомірності призупинення виплати позивачу пенсії за період з 01.07.2018 року по 01.09.2018р.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року по справі № 2040/7622/18 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо припинення нарахувань та виплати пенсії ОСОБА_1, зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити пенсію ОСОБА_1 за період з 01.06.2018 року по 30.06.2018 року.

В цій частині прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 04.03.2019 року