Справа № 460/228/19
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2019 року м. Рівне №460/228/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П. за участю секретаря судового засідання Минько Н.З. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2
доЗдолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2М.) звернувся до суду з позовом до Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі відповідач, Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області), в якому просив суд скасувати постанову про стягнення виконавчого збору ВП №51035955 від 29.11.2018, винесену начальником Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_3 про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 90 333,23грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Здолбунівський РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області зобовязаний був винести постанову про стягнення виконавчого збору або 17.05.2016, тобто після спливу добровільного строку виконання рішення, або не пізніше наступної доби після того, як державному виконавцю стало відомо про подачу заяви стягувачем про закінчення виконавчого провадження від 03.09.2018. Також позивач наголосив, що стягувач направив на адресу відділу ДВС заяву про закінчення виконавчого провадження в період дії редакції Закону України «Про виконавче провадження» з 02.06.2016 до 28.08.2018, який передбачав можливість стягнення 10% збору лише від суми фактично стягнутих коштів по виконавчому провадженню. А тому на думку позивача, розмір виконавчого збору повинен визначатися в період дії редакції Закону України «Про виконавче провадження» з 02.06.2016 до 28.08.2018. За наведених обставин, постанова про стягнення виконавчого збору є безпідставною та підлягає скасуванню.

На адресу суду 22.02.2019 надійшов відзив на позовну заяву Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області, в якому зазначено, що норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Зазначив, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. З підстав наведених у відзиві, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю.

У ході судового засідання представник позивача з підстав зазначених в позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

В судове засідання представник відповідача не прибув, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи без участі представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що представником ПАТ «УкрСиббанк» було подано до відповідача заяву про відкриття виконавчого провадження №177/2016-04 від 26.04.2016 стосовно боржника ОСОБА_2 (а.с.7), у звязку з чим державним виконавцем 10.05.2016 було відкрито виконавче провадження №51035955, з примусового виконання виконавчого листа №562/3310/14-ц, виданого Здолбунівським районним судом 13.11.2015 (а.с.8).

Постановою державного виконавця від 10.05.2016 вказане виконавче провадження було об'єднано з виконавчим провадженням № 51359555 (а.с. 44).

Постановою державного виконавця від 16.01.2017 у межах виконавчого провадження № 51035955 було накладено арешт на все майно, що належить боржнику (а.с. 45).

В подальшому, згідно заяви стягувача про закінчення виконавчого провадження за вих.№1296/18 від 27.08.2018 поданої до Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області (а.с.9), останнім 29.11.2018 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.9 ч.1 ст.39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Цього ж дня, 29.11.2018 начальником Здолбунівського РВ ДВС ОСОБА_3 винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №51035955 з боржника ОСОБА_2 в розмірі 90 333,23 грн. (а.с.11).

Не погоджуючись з прийнятою постановою про стягнення виконавчого збору по ВП №51035955 та вважаючи її протиправною, ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон України від 02.06.2016 №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки (ч.2 ст. 11 Закону України № 606 від 21.04.1999, в редакції на момент відкриття виконавчого провадження).

Аналогічні норми також закріплені в ч.1 ст.18 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII, де зазначено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Здолбунівський РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області зобовязаний був винести постанову про стягнення виконавчого збору або 17.05.2016, тобто після спливу добровільного строку виконання рішення, або не пізніше наступної доби після того, як державному виконавцю стало відомо про подачу заяви стягувачем про закінчення виконавчого провадження від 03.09.2018.

Також позивач наголосив, що стягувач направив на адресу відділу ДВС заяву про закінчення виконавчого провадження в період дії редакції Закону України «Про виконавче провадження» з 02.06.2016 до 28.08.2018, який передбачав можливість стягнення 10% збору лише від суми фактично стягнутих коштів по виконавчому провадженню. А тому на думку позивача, розмір виконавчого збору повинен визначатися в період дії редакції Закону України «Про виконавче провадження» з 02.06.2016 до 28.08.2018.

З цього приводу суд зазначає, що за приписами ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон України від 21.04.1999 №606-XIV), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - від 02.06.2016 № 1404-VIII).

У п. 7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень цього Закону зазначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У відповідності до ч.2, 3 ст.39 цього Закону, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Як встановлено матеріалами справи, стягувач подав до Здолбунівського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області заяву про закінчення виконавчого провадження за вих.№1296/18 від 27.08.2018. Вказана заява надійшла до відповідача 03.09.2018 за вх.5275/1510-24.

Отже, враховуючи фактичне виконання в повному обсязі рішення та отримання заяви від стягувача за виконавчим провадження про закінчення виконавчого провадження, начальником Здолбунівського РВ ДВС ОСОБА_3 винесено постанову 29.11.2018 про закінчення виконавчого провадження, на підставі п.9 ч.1 ст.39, 40 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Цього ж дня, 29.11.2018 начальником Здолбунівського РВ ДВС ОСОБА_3 винесено постанову про стягнення виконавчого збору ВП №51035955 з боржника ОСОБА_2 в розмірі 90 333,23 грн.

У частинах 1 та 2 ст.27 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII у редакції на момент закінчення виконавчого провадження передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Суду необхідно звернути увагу, що у редакції Закону України від 21.04.1999 №606-XIV конкретно визначено, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

У п.7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень цього Закону зазначено, що після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Також, суд зазначає, що за приписами ч.3 ст. 40 цього Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З системного аналізу вказаних норм права судом встановлено, що законодавцем передбачено винесення постанови про стягнення виконавчого збору на будь-якій стадії виконавчого провадження. Разом з тим, у разі закінчення виконавчого провадження та не стягнення виконавчого збору, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня його закінчення виносить постанову про стягнення виконавчого збору. Тобто момент стягнення виконавчого збору, у даному випадку, законодавцем прив'язано саме до закінчення виконавчого провадження.

Оскільки державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до п. 7 розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII у редакції закону на момент вчинення виконавчої дії, то при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору державний виконавець також правомірно керувався даною редакцією закону.

Таким чином, державний виконавець в день закінчення виконавчого провадження 29.11.2018 (з підстав, передбачених пунктом 9 ч.1 ст. 39 Закону), правомірно виніс постанову про стягнення виконавчого збору, що повністю відповідає вимогам ч.3 ст. 40 та п. 7 розділу ХІІІ Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII.

При цьому, норми статті 27 вказаного Закону містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що боржником ОСОБА_2 рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому підстав для не стягнення виконавчого збору також не вбачається.

Вказані висновки суду відповідають правовій позиції висловленій Верховним Судом у постанові від 22.02.2018 у справі №816/823/17, де зазначено, що після зміни правового регулювання відповідно до Закону №1404 стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Що стосується тверджень позивача про те, що у всіх наявних документах виконавчого провадження зазначена неправильна його адреса проживання, а саме вказано: м. Здолбунів, вул. Коперника, буд.18, то суд зазначає, що за приписами ч.1 ст.31 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV (у редакції на момент відкриття виконавчого провадження), боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Враховуючи те, що у виконавчому листі №562/3310/14-ц, від 13.11.2015 виданого Здолбунівським районним судом, зазначена адреса проживання боржника (позивача): м. Здолбунів, вул. Коперника, буд.18, то доводи позивача щодо не належного повідомлення судом відхиляються за безпідставністю.

З огляду на наведене, позовні вимоги про скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП №51035955 від 29.11.2018, винесеної начальником Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_3 про стягнення з боржника ОСОБА_2 виконавчого збору в розмірі 90 333,23грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до ст.139 КАС України - у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про скасування постанови про стягнення виконавчого збору - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05 березня 2019 року.

Суддя Зозуля Д.П.