Справа № 1340/5887/18
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1340/5887/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2019 року м. Львів

09 год. 04 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Кушика Й.-Д.М., представника позивача Каверіна С.М., представниці відповідача Катревич Н.А., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (71010, м. Львів, вул. Личаківська, 74) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку при звільненні, -

у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини (30.03.2018) компенсації за неотримане речове майно; стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 30.03.2018 по 11.09.2018 у сумі 72588,25 грн.

В обґрунтування позову зазначено про те, що наказом начальника Західного регіонального управління від 02.02.2018 № 50-ос підполковника медичної служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас та наказом начальника ВМКЦ від 30.03.2018 № 65-ос виключено із списків особового складу усіх видів забезпечення. Під час проходження військової служби у Військово-медичному клінічному центрі (клінічний госпіталь на 200 госпітальних ліжок) західного регіонального управління Державної прикордонної служби України та звільнення в запас ОСОБА_1 перебував на речовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ). З позиції позивача, саме Львівський прикордонний загін, з урахуванням того, що ОСОБА_1 перебував у нього на речовому забезпеченні зобов`язаний був провести всі розрахунки у зв`язку із звільненням не пізніше дня виключення із списків частини та усіх видів забезпечення.

На переконання позивача, Львівським прикордонним загоном протиправно не проведено своєчасно розрахунок при звільненні ОСОБА_1 з військової служби, зокрема, не виплачено в день виключення частини компенсації за неотримане речове майно.

Лише 11.09.2018 безпосередньо в касі ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 отримав нараховану та своєчасно не виплачену компенсацію за неотримане речове майно при звільненні в сумі 24884,10 грн.

З врахуванням того, що відповідачем з часу видання наказу про звільнення і до часу виключення зі списків частини повністю не проведено повного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 (грошова компенсація за неотримане речове майно), позивач набув права на стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні до повного розрахунку з 30.03.2018 по 11.09.2018 (166 дні) на суму 72588,25 грн.

11.12.2018 провадження у цій справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.01.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, що викладені у позовній заяві, відповіді на відзив за вх. № 3390 від 30.01.2019. Просив позов задовольнити.

Представниця відповідача проти позову заперечила повністю, з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву за вх. № 42024 від 28.12.2018 (а.с.31-36).

Зазначила про те, що позивач під час проходження служби був забезпечений всім необхідним речовим майном особистого користування відповідно до норм забезпечення військовослужбовців речовим майном, тобто держава виконувала умови контракту щодо забезпечення.

Виплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у відповідності до п. 3 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016, можлива лише після виключення зі списків особового складу військової частини, а ніяк не під час розрахунку.

11.09.2018 позивачу виплачено компенсацію за неотримане речове майно у сумі 24884,10 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) є установою, що фінансується з державного бюджету і як розпорядник бюджетних коштів, відповідно до ст. 51 Бюджетного кодексу України може брати бюджетні зобов`язання та провадити видатки лише в межах бюджетних асигнувань, відтак, відповідач розрахувався з позивачем за всіма видами матеріального та грошового забезпечення по мірі надходження бюджетних коштів.

Також представниця відповідача зазначила, що, на її переконання, норми ст. 117 КЗпП України не поширюються на відносини між військовими частинами та військовослужбовцями щодо проходження військової служби та виплати грошового забезпечення. З врахуванням викладеного, просив у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав вступне слово представників сторін, з`ясував фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, встановив таке.

Згідно з витягом з наказу Начальника військово-медичного клінічного центру (Клінічного госпіталю на 200 госпітальних ліжок) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 65-ОС «По особовому складу» від 30.03.2018, відповідно до Законів України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Основи законодавства України про охорону здоров`я», «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», затвердженого указом Президента України № 1115/2009 від 29.12.2009, п. 5 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення підполковника медичної служби ОСОБА_1 (У-487699), начальника клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги начальника поліклінічного відділення з денним стаціонаром, звільненого з військової служби в запас наказом начальника Західного регіонального управління (І категорії) 02.02.2018 № 50-ос за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», з правом носіння військової форми, одягу, з 31.03.2018 (а.с.12).

30.03.2018 позивачем на ім`я начальника Львівського прикордонного загону складено рапорт про надання вказівки начальнику відділу забезпечення про нарахування грошової компенсації позивачу за неотримане під час проходження військової служби в ДПСУ речове майно особистого користування. У цьому рапорті позивач також виявив власне бажання отримати грошову компенсацію замість належних йому до видачі предметів речового майна особистого користування. З порядком нарахування та виплати грошової компенсації за неотримане під час служби речове майно позивач ознайомлений. Повідомив, що грошову компенсацію за неотримане речове майно зобов`язався очікувати до моменту надходження коштів на відповідний рахунок прикордонного загону та проведення оплати Державним казначейством. Заперечень чи зауважень не висловив (а.с.17).

Відповідно до службової записки від 30.03.2018 розмір грошової компенсації нарахованої за неотримане речове майно за час проходження служби в ДПСУ згідно з довідкою-рахунком № 51 підполковника медичної служби ОСОБА_1 становить 24884,10 грн. (а.с.18)

23.08.2018 Львівським прикордонним загоном видано наказ № 236-к «Про виплату грошової компенсації за речове майно» від 23.08.2018, яким головному бухгалтеру начальнику фінансово-економічного відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 провести виплату грошової компенсації військовослужбовцям звільненим у запас (відставку) за неотримане під час проходження служби речове майно на підставі довідок-розрахунків про вартість речового майна за наступним списком та у розмірі, в тому числі п. 25, п/п-к м/с ОСОБА_1 24884,10 грн. (а.с.19-20)

Повний розрахунок з позивачем проведено 11.09.2018, що підтверджується сторонами і не оспорюється.

Оскільки, як вважає позивач, з ним несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, вказане дало йому право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до повного розрахунку у судовому порядку, а тому звернувся до суду із цим позовом.

Вирішуючи справу, суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституцій України).

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначаються Законом України № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Умови укладення контрактів з військослужбовцями, порядок проходження служби та підстави її припинення встановлено Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 за № 1115/2009 (далі Положення № 1115/2009).

Відповідно до п. 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Відповідно до пунктів 3-5 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

В ході судового розгляду представником відповідача та у відповіді на запит представнику позивача, викладеній у листі № 723/К-26 від 14.11.2018 відповідачем (а.с.15-16), здійснено покликання на Порядок № 178, відповідно до якого виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна на відповідний рік.

Фактично відповідач щодо несвоєчасної виплати грошової компенсації за неотримане речове майно покликається на відсутність коштів для такого виду виплат.

Суд критично оцінює такі покликання, оскільки вони не відповідають вимогам чинного законодавства щодо проведення розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3744-ІV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейським судом з прав людини у рішенні від 10.03.2011 (остаточне 10.06.2011) у справі «Сук проти України» (Заява № 10972/05) сформовано позицію, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі «Кечко проти України» (Kechko v. Ukraine), згадане вище, пункт 23).

Згідно з позицією Європейського суду у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

З огляду на викладене, затримка Львівським прикордонним загоном виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно є протиправною, а покликання позивача на протиправну бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 (в день виключення із списків частини (30.03.2018) компенсації за неотримане речове майно є обґрунтованими, а відповідна позовна вимога - підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) на користь ОСОБА_1 , суд зазначає таке.

Відповідно до приписів ст. 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати компенсації за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Це питання врегульовано КЗпП України.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення зі служби в Державній прикордонній службі України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі № 806/1899/17 та постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі № 823/1023/16.

Системний аналіз спеціального законодавства та положень КЗпП України через призму правової позиції Верховного Суду свідчить про помилковість доводів відповідача щодо відсутності підстав для застосування до спірних відносин норм КЗпП України, тому судом до уваги не беруться.

Оскільки, грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день його виключення із списків частини 30.03.2018, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно особистої картки грошового забезпечення № 53 за 2018 рік ОСОБА_1 (а.с.22), розмір грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням, а саме за січень 2018 становить 12802,24 грн. та за лютий 2018 12997,20 грн. Для обчислення середнього заробітку з 30.03.2018 до дня фактичного розрахунку виплати компенсації за неотримане речове майно при звільненні (11.09.2018) необхідно застосовувати показник 437,28 грн. в день (25799,44 грн./59 днів).

Таким чином, стягненню з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь позивача підлягає середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно) за період з 30.03.2018 по день фактичного розрахунку 11.09.2018 (166 днів), виходячи із розрахунку 437,28 грн. в день, у розмірі 72588,25грн. (437,28 грн.х166 дні).

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на наведене, позовні вимоги підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами, відповідачем не спростовані, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки позивач відповідно до 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з врахуванням приписів ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини (30.03.2018) компенсації за неотримане речове майно.

3. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 30.03.2018 по 11.09.2018 у сумі 72588 (сімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят вісім) грн. 25 коп.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.03.2019.

Суддя Качур Р.П.