Справа № 808/8448/15
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року

Київ

справа №808/8448/15

адміністративне провадження №К/9901/26713/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 (Суддя Татаринов Д.В.)

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2016 (судді Чумак С.Ю., Гімон М.М., Юрко І.В.)

у справі №808/8448/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «ВІТ»

до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ВІТ» (далі - позивач, ПАТ «ВІТ») звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач, ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.10.2015 № .

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2016, позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2016 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач в письмових запереченнях проти доводів касаційної скарги заперечує, вважає оскаржувані судові рішення законними, обґрунтованими, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2018 касаційну скаргу разом з матеріалами справи було передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 15.09.2015 по 17.09.2015 на підставі направлення від 15.09.2016 № 396 та наказу від 15.09.2015 № 375 посадовою особою відповідача згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «ВІТ» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійснені фінансово-господарських операцій з ПП «Абсолют Транс», за результатами якої складено акт від 21.09.2015 № 1001/08-28-22-12/00216757 та зроблено висновок про порушення позивачем вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 13 667 грн. за травень 2015 року.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем 12.10.2015 прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 25 500,50 грн., в тому числі 13 667 грн. - за основним платежем та 6833,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Як вбачається з акту перевірки від 21.09.2015 № 1001/08-28-22-12/00216757 підставами для визначення позивачу зазначених сум грошових зобов'язань слугували висновки перевіряючого про безпідставність формування позивачем складу податкового кредиту з податку на додану вартість по господарським взаємовідносинам з ПП «Абсолют Транс», які, за твердженнями відповідача, не спричиняють реального настання правових наслідків обумовлених ними. Вказані висновки податкового органу ґрунтуються на отриманій від СУ ФР ГУ ДФС у Кіровоградській області інформації (лист від 03 серпня 2015 року № 4399/7/11-28-09-03-05), згідно якої у провадженні слідчого управління внесено відомості про невстановлених осіб, які протягом 2014 року, з метою прикриття незаконної діяльності, що полягала у наданні реально діючим суб'єктам господарювання послуг по незаконному зменшенню податкових зобов'язань перед бюджетом, створили та придбали ряд СПД, в тому числі ПП «Абсолют Транс», оформивши їх на підставних осіб. Відповідно до рапорту оперуповноваженого СППЗ ВНТ ОУ Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області не встановлено місцезнаходження ПП «Абсолют Транс». Крім того, станом на 18 вересня 2015 року за підприємством ПП «Абсолют Транс» транспортні засоби не зареєстровано, однак у ТТН автомобільним перевізником значиться ПП «Абсолют Транс». Відповідно до звітів 1 ДФ водії зазначені в наданих до перевірки ТТН ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в ПП «Абсолют Транс» не працюють. Таким чином, оскільки на ПП «Абсолю Транс» відсутні автомобілі та водії, вказані в первинних документах, відсутнє залучення третіх осіб, відсутнє погодження з УДАІ ГУ МВС України з ПП «Абсолют Транс» перевезення негабаритних вантажів, свідчать про відсутність факту надання транспортних послуг ПП «Абсолют-Транс».

Аналогічними доводами обґрунтована і касаційна скарга податкового органу.

Суд першої інстанції, висновки якого підтримала колегія суддів суду апеляційної інстанції, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що матеріалами справи підтверджується належним чином та в повному обсязі виконання укладених позивачем зі своїм контрагеном правочинів, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень, враховуючи, що висновки викладені в акті податкової перевірки не узгоджуються з нормами матеріального права, не довів правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій, виходячи з наступного.

Згідно підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов'язань продавця.

Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник податку на додану вартість повинен мати оформлені належним чином податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено матеріалами справи, 18.11.2014 року між позивачем та ПП «Абсолют-Транс» укладено договір № 181102 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню негабаритних великовагових вантажів автомобільним транспортом, сторонами якого є ПАТ «Український науково-дослідний проектно-конструкторський та технологічний інститут трансформаторобудування» - замовник з одного боку та ПП «Абсолют-Транс» з іншого боку виконавець.

Пунктом 1.2 вказаного договору встановлено, що виконавець зобов'язаний відправляти та приймати від Замовника вантаж для перевезення на умовах, визначених договором.

На підтвердження здійснення господарських операцій за договором про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню негабаритних великовагових вантажів автомобільним транспортом № 181102 від 18.11.2014 року позивачем до суду надано: податкову накладну № 3524 від 18 травня 2015 року на загальну суму 41000 грн. у том числі ПДВ на суму 6833,33 грн., податкову накладну № 3563 від 19 травня 2015 року на загальну суму 41000,00 грн. у том числі ПДВ на суму 6833,33 грн,банківську виписку про підтвердження руху грошових активів; звіт про дебетові і кредитові операції по рахунку; акт № 3563 здачі-прийняття робіт (надання послуг), рахунок фактуру № 13/05-3 від 13 травня 2015 року на загальну суму 82000 грн у тому числі ПДВ у сумі 13666,67 грн, заявку-договір № 13/05-1 від 13 травня 2015 року до договору № 181102 від 18 листопада 2014 року, товарно-транспортну накладну № 4 від 19 травня 2015 року, товарно-транспортну накладну № 5 від 19 травня 2015 року, видаткову накладну № 98 від 9 грудня 2014 року, договір № 83/14/1406173 від 24 листопада 2014 року, укладений між позивачем як виконавцем та ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» як замовником, про капітальний ремонт та модернізацію пічного трансформатору типу ЄОЦНК 40000/150 із застосуванням приладу РПН типу РНОА А-35/1250, відповідно до п. 1.7 якого доставка трансформатора виконавцю та відвантаження після ремонту замовнику здійснюється транспортом виконавця за його рахунок, протокол угоди про договірну ціну, податкову накладну № 3 від 12 травня 2015 року на загальну суму 1895000 грн. у тому числі ПДВ на суму 315833,33 грн, пояснювальну записку кранового машиніста про розвантаження трансформатора, договір добровільного страхування вантажу № 07/001 серія 209/02, звіти про використання коштів, виданих на відрядження, лист в.о. генерального інженера ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» про фактичне виконання умов договору № 83/14/1406173 від 24 листопада 2014 року.

Так, трансформатор позивачем отримано від ПАТ «Нікопольський феросплавний завод» для проведення ремонтних робіт згідно Договору № 83/14/1406173 від 24.11.2014 року, а поставку цього трансформатора позивачу здійснено 9 грудня 2014 року ПП «Абсолют-Транс» на підставі Договору № 181102 від 18.11.2014 року, що підтверджується наданими суду податковими накладними від 03.12.2014 року № 3529 та від 10.12.2014 року № 3774, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 10 грудня 2014 року № 3774, листом ПАТ «НЗФ» про фактичне виконання робіт по ремонту трансформатора та відсутність претензій.

Безпосереднє перевезення трансформатора як у грудні 2014 року, так і в травні 2015 року здійснювалось вантажним автомобілем НОМЕР_2, який належить ТОВ «Геліус ЛТД», що підтверджується товарно-транспортними накладними, журналом реєстрації в'їзду транспортних засобів, довідкою УДАІ та вказаним вище листом ПАТ «НЗФ».

Крім того, 19 травня 2015 року для перевезення замінених в результаті ремонту частин трансформатора був також залучений автомобіль НОМЕР_3, який згідно довідки УДАІ належить громадянці ОСОБА_4

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що позивач не зобов'язаний перевіряти належність виконання договірних зобов'язань контрагента у випадку залучення ним третіх осіб для виконання умов договору. Невідображення ПП «АБСОЛЮТ-ТРАНС» у своїй податковій звітності наслідків відносин з ТОВ «Геліус ЛТД» та громадянкою ОСОБА_4 не може бути підставою для застосування негативних наслідків для позивача та позбавляти права останнього формувати податковий кредит за господарською операцією, яка фактично відбулася.

Щодо посилання відповідача про наявність кримінального провадження № 0000020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 205, частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 212 Кримінального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали проведення досудового розслідування, для підтвердження висновків викладених в акті перевірки, запитувались відповідачем під час розгляду справи по суті.

Допити, пояснення посадових осіб ПАТ «ВІТ», ПП «Абсолют Транс» щодо здійснення господарської діяльності у травні 2015 року відсутні.

Судом першої інстанції приймалися заходи щодо витребування матеріалів кримінального провадження № 0000020 ухвалами від 26 квітня та 25 травня 2016 року для дослідження у судовому засіданні, але Головним управлянням ДФС у Дніпропетровській області матеріали не надані.

Відтак, податковим органом не виконано обов'язок доказування та не доведено обставин, які слугували підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Сам факт порушення кримінальної справи, за наявності інших доказів, які в своїй сукупності підтверджують реальність господарських операцій, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків господарських операцій проведених позивачем та його контрагентом.

В матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог діючого на момент виникнення правовідносин законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів.

Виходячи з наведеного, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що господарські операції між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з ПП Абсолют Транс» за період, що перевірявся, а відтак, вони не можуть бути покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 345, 349, 350 , 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.06.2016

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.09.2016 у справі № 808/8448/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.А. Васильєва
Судді: (підпис) С.С. Пасічник
(підпис) В.П. Юрченко