Справа № 620/4294/18/
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 лютого 2019 року м. Чернігів Справа № 620/4294/18/

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Голована О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради (далі - Управління), у якому просить:

- визнати протиправною реєстраційну дію «державна реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_1», дата реєстрації: 27.01.2000, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №2 032205 від 18.02.2013;

- скасувати реєстраційну дію «державна реєстрація фізичної особи-підприємця ОСОБА_1», дата реєстрації: 27.01.2000, запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №2 032205 від 18.02.2013.

Ухвалою судді від 15.01.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 20.02.2019 заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог повернуто без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує проведену Управлінням реєстраційну дію (запис №2 032205 від 18.02.2013) щодо державної реєстраії його як фізичної особи-підприємця в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому, ОСОБА_1 зазначав, що про реєстрацію себе як фізичної особи-підприємця він не знав, доки не отримав у листопаді 2018 року від Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області вимогу про сплату боргу.

Однак, у ході розгляду справи, з наданих сторін пояснень, судом було встановлено, що у 2013 році державним реєстратором проведено реєстраційні дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на підставі особисто поданих позивачем заяв, що свідчить про те, що ОСОБА_1 був обізнаний про реєстрацію себе як фізичної особи-підприємця.

Наведене свідчить про пропуск позивачем строку звернення до суду, що виявлено після відкриття провадження у справі, у зв'язку з чим судом запропоновано ОСОБА_1 надати обґрунтовані пояснення про причини пропуску строків звернення до суду з відповідними доказами.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні зазначили, що можливо ОСОБА_1 і підписав та подав реєстратору у 2013 році заяви, не вникаючи у їх зміст, тобто підписав внаслідок помилки, не усвідомлюючи та не бажаючи настання відповідних юридичних наслідків.

Представник відповідача зазначив про недотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить залишити без розгляду, виходячи з такого.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд наголошує, що інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов'язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

В судовому засіданні представником відповідача, на виконання ухвали суду, надано матеріали реєстраційної справи щодо ОСОБА_1, із яких вбачається, що 26.11.2013 позивач особисто звертався до державного реєстратора для проведення державної реєстрації змін до відомостей про фізичну особу-підприємця, що підтверджується його підписом на заявах в листопаді 2013 року (а.с. 40-45).

Таким чином, ОСОБА_1 знав про реєстрацію себе як фізичної особи-підприємця в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що спростовує викладені у позові доводи, однак, адміністративний позов до суду ним подано лише 21.12.2018, що підтверджується відбитком штампу на конверті.

Суд зазначає, що, не погоджуючись із реєстрацією себе як фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості подати обґрунтований позов до суду в межах строків, встановлених чинним законодавством України. Натомість, ОСОБА_1 звернувся до суду лише тоді, коли Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Чернігівській області йому було нараховано податковий борг, як фізичній особі підприємцю, про що зазначено у вимозі від 07.11.2018 №Ф-3762-33.

Таким чином, вищенаведене свідчить про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Документів, які свідчили б про наявність обґрунтованих причин, що перешкоджали ОСОБА_1 звернутися за захистом порушених прав у строки встановлені законом, також немає.

Доводи представника позивача, як на підставу для поновлення строку звернення до суду, що ОСОБА_1 не усвідомлював наслідків, подаючи державному реєстратору заяви у 2013 році, суд вважає необґрунтованими, оскільки наведене не спростовує факту обізнаності позивача про реєстрацію його в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізичної особи-підприємця.

Суд звертає увагу, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій та сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев'ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в порушення якої позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Згідно із частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом восьмим частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на вказані обставини, враховуючи відсутність доказів в обґрунтування поважності пропуску позивачем строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 має бути залишений без розгляду.

Суд звертає увагу, що особа, позовна заява якої залишена без розгляду, після усунення підстав, з яких заява була залишена без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Керуючись статтями 123, 240, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про визнання протиправною та скасування реєстраційної дії - залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржувану ухвалу.

Повний текст ухвали складено 04.03.2019.

Суддя С.В. Бородавкіна