Справа № 712/7534/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 712/7534/18 Суддя (судді) першої інстанції: Толкова С.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Інспектора роти № 3 БУПП у Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Хорошева Євгена Сергійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом Інспектора роти № 3 БУПП у Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержант поліції Хорошева Євгена Сергійовича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 122 КпАП України та застосовано адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в сумі 255 грн.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2018 року в задоволенні даного адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконне, на його думку, рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що при вирішенні даного спору суд керувався не допустимим доказом, а саме не відомим відеозаписом, який неможливо ідентифікувати; даний доказ зібраний з порушенням порядку, встановленого законом та не може бути достовірним в розумінні з підстав того, що з даного відеозапису неможливо встановити номерний знак автомобіля. Крім того, скаржник зазначив, що відповідач під час розгляду справи не роз'яснив права позивачу та розповідаючи про начебто скоєне останнім порушення не надав жодного доказу, який міг би підтвердити його доводи. Також позивач наполягає на тому, що не порушував ПДР, а знак 4.1 «Рух прямо», вимоги якого на думку відповідача порушені автомобілем, ззовні схожим на автомобіль позивача, встановлений всупереч ДСТУ 4100, оскільки дорожні знаки повинні розташовуватись так, що б їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і у темний час доби, забезпечуючи зручність експлуатації і обслуговування.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою в справі про адміністративне правопорушення серії ВР №069115 від 13 червня 2018 року позивача притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що правопорушення полягало в наступному: ОСОБА_3 13 червня 2018 року о 21-39 год. на 26 км. а/д Н-16 Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не виконав вимогу дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо», здійснивши поворот ліворуч, чим порушив п. 8.4. г) ПДР.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття вказаної постанови, вважаючи її протиправною, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке стало підставою для винесення оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності представників сторін.

Згідно ч. 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 122, яка передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: <…> правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, <…> частини перша, друга і третя статті 122, стаття 126 <…>.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Частиною 4 статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 статті 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов'язки і відповідальність суб'єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об'єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об'єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов'язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.4 (Ґ) Правил дорожнього руху України дорожні знаки поділяються на групи: наказові знаки. Показують обов'язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Нормами п. 2.3 б) ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов'язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Положеннями статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши відеозапис, на якому зафіксоване порушення, вчинене позивачем, колегія суддів з'ясувала, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_3 здійснив поворот ліворуч, порушивши при цьому вимоги дорожнього знаку 4.1 «Рух прямо». Так, з диску, долученого відповідачем до справи, вбачається доведеною вина позивача в скоєнні адміністративного правопорушення. Зокрема, з даного відеозапису вбачається, що по напряму руху позивача а/д Н-16 Золотоноша-Черкаси-Сміла-Умань дійсно встановлено дорожній знак, який дозволяє рух лише прямо, позивач проїжджав повз нього, зобов'язаний був слідкувати за дорожньою обстановкою, та, відповідно, помітити його. Неуважність водія жодним чином не звільняє його від відповідальності.

Посилання апелянта на те, що знак 4.1 «Рух прямо» встановлений всупереч ДСТУ 4100, оскільки дорожні знаки повинні розташовуватись так, що б їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і у темний час доби, забезпечуючи зручність експлуатації і обслуговування, зокрема, згідно п. 4.1.3 ДСТУ 3587 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці і залізничні переїзди, вимоги до експлуатаційного стану» відстань видимості дорожніх знаків повинна бути не менше 100 м. за ходом руху, а даний знак встановлений перед біг-бордом та зливається з ним, що перешкоджає отриманню інформації з нього та відстань видимості значно менше 100 м, не приймається судом до уваги. Так, матеріали справи не містять доказів щодо того, що встановлення чи місцезнаходження розглядуваного знаку не відповідає вимогам ДСТУ 3587 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці і залізничні переїзди, вимоги до експлуатаційного стану», оскаржувалось будь-якою особою чи щодо нього існує будь-яке рішення компетентного органу, яким визначено його невідповідність нормам законодавства чи державним стандартам. Суб'єктивна думка позивача та його особиста незгода з розташуванням такого знаку не можуть вважатися належним доказом та свідчити про відсутність вини у діях скаржника.

Посилання апелянта на те, що від відповідача надійшов невідомий відеозапис, з якого вбачається, що автомобіль, начебто схожий на автомобіль позивача, при цьому не можливо встановити номерний знак авто, також розцінюється судом критично, оскільки переглянувши даний запис, колегія суддів встановила, що автомобіль, який протиправно здійснив поворот наліво та автомобіль, з якого вийшов позивач - це один і той самий транспортний засіб. Дійсно, відповідачем в постанові про адміністративне правопорушення не було зафіксовано технічний засіб, яким здійснено відеозапис. Однак, наведене формальне порушення жодним чином не спростовує порушення позивачем правил дорожнього руху і тим більше не може бути підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності.

Таким чином, враховуючи встановлену вину позивача, що підтверджується матеріалами справи та правомірність оскаржуваної постанови відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують позицію суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

З урахуванням наведеного, правомірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Файдюк В.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Чаку Є.В.