Справа № 802/1107/17-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

Справа № 802/1107/17-а

28 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Полотнянка Ю.П. Матохнюка Д.Б.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представників відповідачів: Оксенчук С.С., Ільчика О.В., Москаленка А.О.,

апелянта: ОСОБА_6,

представника апелянта: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на військовій службі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на військовій службі.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.03.2018 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувано наказ Міністерства оборони України від 26 травня 2017 року №358 про звільнення з військової служби у відставку полковника ОСОБА_1 з посади начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління (п. 17). Визнано протиправним та скасувано п. 2 наказу Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління від 14 червня 2017 року №111 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління. Поновити полковника ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2018 року апеляційні скарги Міністерства оборони України, Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року - без змін.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, 11 грудня 2018 року ОСОБА_6 як особа, яка вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, подав апеляційну скаргу на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.03.2018 року, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи порушення свої прав, свобод та інтересів оскаржуваним рішенням суду першої інстанції, Апелянт зазначає, що, на його думку, при вирішенні питання щодо задоволення позовної вимоги позивача про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління не враховано, що наказом першого заступника Міністра оборони України від 03.08.2017 року №98 ОСОБА_6 було призначено на посаду начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці. Відтак, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19.03.2018 року впливає на права та обов'язки ОСОБА_6, а виконання вказаного рішення порушуватиме його конституційні права як громадянина України.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, реалізуючи передбачене статтею 55 Основного Закону право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється в його володільця у момент порушення чи оспорення останнього.

Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною, відтак, суд повинен встановити, серед іншого, в чому полягає порушення прав особи, яка подає апеляційну скаргу, оскаржуваним судовим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, передумовою апеляційного оскарження судового рішення особою, яка не брала участі у справі, є встановлення обставин, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки. При цьому, на відміну від ч. 1 ст. 5 КАС України, яка пов'язує право особи на звернення до адміністративного суду у тому числі із суб'єктивним критерієм, положення ч. 1 ст. 293 КАС України крізь призму юридичної визначеності та сталості судового рішення гарантують особі право на апеляційне оскарження виключно у випадку, якщо така особа була учасником справи або суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

На переконання суду, рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яку не було залучено до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків.

Разом з тим, як було встановлено раніше зі змісту оскаржуваного судового рішення, Вінницького окружний адміністративний суд, встановивши обставини справи, зокрема, факти порушення при звільнення позивача ОСОБА_1 з посади начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці.

Отже, у межах даної справи, як помилково наполягає апелянт, не досліджувалися питання правомірності звільнення ОСОБА_6 з посади начальника квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці у зв'язку з виконанням рішення суду.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У даному випадку, як було зазначено вище, рішення суду першої інстанції стосується прав та обов'язків вичерпного кола осіб - ОСОБА_1 та Міністерства оборони України, Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління, а відтак, на думку суду апеляційної інстанції, не може свідчити про порушення охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_6, який, як було встановлено вище, на момент звернення позивача до суду, не був посадовою чи службовою особою квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління.

За таких обставин суд приходить до висновку, що Апелянтом не зазначено, яким саме чином оскаржуване судове рішення безпосередньо вплинуло на його права, свободи інтереси чи обов'язки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Згідно ч. 2 ст. 305 КАС України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З урахуванням наведеного, з огляду на встановлену вище відсутність у ОСОБА_6 права на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі, суд приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Керуючись 248, 305, 321, 325 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на військовій службі - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Ухвала суду складена у повному обсязі 05 березня 2019 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Полотнянко Ю.П. Матохнюк Д.Б.