Справа № 448/77/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1948/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28 січня 2019 року у справі за його позовом до громадянина Марокко ОСОБА_5 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України,

суддя(і) у І інстанції Кічак Ю.В.,

час ухвалення рішення 18 год. 58 хв.,

місце ухвалення рішення м. Мостиська,

дата складення повного тексту рішення 28 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2019 року начальник Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - Мостиський прикордонний загін) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив продовжити строк тримання громадянина Марокко ОСОБА_5 у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України на строк, визначений статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28 січня 2019 року у справі № 448/77/19 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було належним чином здійснено процедуру одержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів, необхідних для ідентифікації особи, що свідчить про відсутність правових підстав для продовження строку затримання відповідача через очевидні ознаки неналежного виконання позивачем своїх обов'язків.

У апеляційній скарзі Мостиський прикордонний загін просить зазначене судове рішення скасувати та прийняти нове про задоволення його позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що на час розгляду позовної заяви про продовження строку затримання однозначної відповіді щодо неможливості ідентифікувати особу відповідача від компетентних органів Королівства Марокко не надходило.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, про причини неявки суд не повідомили, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 1 серпня 2018 року було задоволено адміністративний позов Мостиського прикордонного загону до громадянина Марокко ОСОБА_5 про його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, та примусове видворення за межі території України.

Оскільки у відповідача були відсутні документи, які надають право на виїзд з України, позивач на виконання рішення суду неодноразово звертався до Посольства Королівства Марокко в Україні щодо ідентифікації та документування особи відповідача (а.с. 9-14). На час подання позовної заяви належні документи, необхідні для встановлення особи відповідача та його подальшого видворення за межі території України у Мостиському прикордонному загоні були відсутні.

Окрім того, у матеріалах справи відсутні відомості щодо звернень громадянина Марокко ОСОБА_5 про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Частинами 11-13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п'ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Матеріалами справи (а.с. 9-14) підтверджується, що позивачем вживались заходи з метою ідентифікації та документування відповідача шляхом надсилання запитів до Посольства Королівства Марокко в Україні, однак відповідна інформація одержана не була, а співпраця з боку відповідача під час процедури його ідентифікації відсутня.

При цьому апеляційний суд не бере до уваги покликання відповідача на те, що він сприяв встановленню своєї особи, оскільки копію паспортного документа, яка не завірена у встановленому порядку та підлягала ретельній перевірці із залученням компетентних органів Королівства Марокко, було надіслано до Мостиського прикордонного загону електронною поштою лише 15 січня 2019 року, тобто наприкінці строку затримання, який спливав 30 січня 2019 року.

Наведені обставини передбачені у частині 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, оскільки позивачем вживалися заходи для ідентифікації відповідача з метою забезпечення виконання рішення про примусове видворення та з огляду на наявність умов, передбачених частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких неможливо ідентифікувати відповідача, забезпечити його примусове видворення у строк затримання, встановлений рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 1 серпня 2018 року у справі № 448/1127/18, апеляційний суд дійшов висновку про наявність належних правових підстав для продовження строку затримання відповідача.

У відповідності до приписів статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного адміністративно-правового спору допустив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, постанову суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову про задоволення позову.

Керуючись статтями 241, 243, 250, 272, 289, 308, 310, 313, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28 січня 2019 року у справі № 448/77/19 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити.

Продовжити строк затримання громадянина Марокко ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі території України до 30 липня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 04 березня 2019 року.