Справа № 820/4463/18
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 р.Справа № 820/4463/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.11.18 року по справі № 820/4463/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018 р. про донарахування військового збору у сумі 371,25 грн.. з яких сума податкових зобов`язань з військового збору 297,00 грн. та сума штрафних санкцій 74,25 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018 р. про донарахування ПДФО у сумі 5346,00 грн., з яких сума податкових зобов`язань з ПДФО 3564,00 грн. та сума штрафних санкцій 1782,00 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № 5 від 12.04.2018 р. про донарахування податку на додану вартість у сумі 247846,50 грн., з яких сума податкових зобов`язань з ПДВ 165321,00 грн. та сума штрафних санкцій 82615,50 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018 р. про донарахування штрафу за несвоєчасну сплату ПДФО на суму 139,18 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018 р. про донарахування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на суму 2423,00 грн..;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018 р. про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату ЄСВ на суму 871,20 грн.;

- скасувати податкову вимогу про сплату боргу №Ф- від 12.04.2018 р. у сумі 4356,00 грн. з заборгованості зі сплати єдиного внеску.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що вважає оскаржувані в даній справі податкові повідомлення-рішення та вимогу такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, порушують права та законні інтереси позивача. Так, позивач вказує, що приймаючи оскаржувані рішення, відповідач необґрунтовано дійшов висновку про застосування умовного продажу залишків ТМЦ для нарахування позивача ПДВ, хоча насправді вказаних залишків фактично не існувало, а інформації про їх обсяги контролюючим органом було отримано у довільному порядку, без проведення передбаченої в даному випадку вибіркової (часткової) інвентаризації. Також позивач вказав, що контролюючим органом було зроблено необґрунтовані висновки щодо незаконності віднесення позивачем сум валових витрат в зв'язку з придбанням мастильних матеріалів та запасних частин для обслуговування верстатів. Крім того, позивач вказав, що контролюючим органом було невірно визначено штрафні санкції, передбачені за порушення строків реєстрації податкових накладних.

Наведені необґрунтовані висновки, на думку позивача, призвели до ухвалення контролюючим органом спірних рішень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги, - задоволено частково.

Скасовано податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018р., податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018р.; податкове повідомлення-рішення №5 від 12.04.2018р.; податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018р.; податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018р. у повному обсязі та податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018р. про донарахування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на суму 415,49 грн., залишивши його в іншій частині без змін.

Скасовано податкову вимогу про сплату боргу №Ф- від 12.04.2018р.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що фахівцями контролюючого органу в березні 2018 року було проведено документальну планову перевірку позивача з питань своєчасності і повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р.

За наслідками вказаної перевірки було складено Акт від 03.04.2018р. № 1204/20-40-13-15-07/НОМЕР_6 (а.с. 17-28, том 1), згідно висновків якого встановлено з боку позивача наступні порушення:

1. порушення ст. 7.1.5 п. 7.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»; донарахована сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на 4356,0 грн. (в тому числі за січень 2016 року - 436,33 грн., лютий 2016 року - 436,33 грн., березень 2016 року - 436,33 грн., квітень 2016 року - 436,33 грн., травень 2016 року - 436,33 грн., червень 2016 року - 436,33 грн., липень 2016 року - 436,33 грн., серпень 2016 року - 436,33 грн., вересень 2016 року - 436,33 грн., жовтень 2016 року - 436,33 грн., листопад 2016 року - 436,33 грн., грудень 2016 року - 436,33 грн.)

2. порушення п.п. 177.4.4 п. 177.4 п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме: занижено податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у сумі 3564,0 грн. (за 2016 рік);

3. порушення п.п. 1.4 п. 16 підрозділу 10 розділу ХХ, ст. 168 Податкового кодексу України - занижено суму військового збору, що підлягає сплаті до бюджету нас суму 297,0 грн. (за 2016 рік);

4. порушення ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» в частині несплати ЄСВ у 2016 році.;

5. порушення п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме: порушення строків перерахування військового збору від здійснення підприємницької діяльності до бюджету;

6. порушення п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України, а саме: порушення строків перерахування податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності;

7. порушення п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме: несвоєчасно сплачено податок на додану вартість за 2016 -2017 роки в сумі 4,08 грн.;

8. порушення п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України, а саме: порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають надання покупцям - платникам податку на додану вартість та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у сумі ПДВ 15879,25 грн.;

9. порушення п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: безпідставне завищення податкового кредиту з ПДВ, в зв'язку з чим занижено суми ПДВ до сплати в бюджет на 8550,0 грн. (в тому числі: за квітень 2016 року - 1467,0 грн., травень 2016 року - 7083,0 грн.);

10. порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, а саме: заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість за грудень 2016 року на загальну суму 156681,0 грн.

На підставі розгляду вказаного акту перевірки відповідачем прийнято оскаржувані в даній справі податкові повідомлення-рішення:

- № від 12.04.2018р. (а.с. 31, том 1), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 371,25 грн. (в тому числі - 74,25 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

- № від 12.04.2018р. (а.с. 32, том 1), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування на суму 5346, 0 грн. ( в тому числі - 1782 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

- № від 12.04.2018р. (а.с. 33, том 1), відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 247846,50 грн. (в тому числі 82 615,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції);

- № від 12.04.2018р. (а.с. 34, том 1), відповідно до якого позивачу нараховано штраф за затримку на три дні податку на доходи з фізичних осіб в сумі 139,18 грн.;

- № від 12.04.2018р. (а.с. 35, том 1), відповідно до якого позивачу нараховано штраф за затримку реєстрації податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних за платежем : податок на додану вартість в розмірі 2423,0 грн.;

Крім того, відповідачем прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.04.2018р. (а.с. 36, том 1), відповідно до якого позивачу нараховано штрафні санкції в розмірі 871,20 грн., а також Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.04.2018р. № Ф- (а.с. 37, том1), відповідно до якої позивачу приписано сплатити недоїмку з ЄСВ в розмірі 4356,0 грн.

Доходячи висновку про наявність виявлених перевіркою порушень та необхідність прийняття оскаржуваних в даній справі рішень та вимоги, відповідач виходив з того, що позивачем було включено до складу витрат на придбання протягом 2016 року мастила моторного на суму 11330,0 грн. та запчастин до верстатів на суму 8470,0 грн. (без ПДВ). При цьому, контролюючий орган дійшов висновку, що вказані матеріали не використовувались у господарській діяльності позивача, оскільки договір оренди обладнання (верстатів) № 2702, для обслуговування якого було придбано моторну олію і запчастини, укладено позивачем лише 27.02.2017р.

Крім того, контролюючий орган, доходячи висновків щодо заниження ПДВ з вартості придбання ТМЦ та не врахування податкових зобов'язань, виходячи з бази оподаткування, що призвело до збільшення ПДВ на суму 156681,20 грн., врахував, що станом на 01.01.2016р. на складі позивача обраховувались залишки на загальну суму 775264 грн. (без ПДВ); станом на 31.12.2017р. на складі лічились залишки на загальну суму 249003,17 грн. (без ПДВ); протягом 2015 - 2016 р.р. було придбано ТМЦ на загальну суму 10770382 грн. (без ПДВ). Згідно декларації про майновий стан і доходи за 2016-2017р.р. було передано на виробництво ТМЦ на загальну суму 10513236,83 грн. (без ПДВ).

З урахуванням викладеного відповідач дійшов висновку, що ТМЦ вартістю 783406 грн. відсутні в залишках та не були передані у виробництво, тому підлягають умовному продажу з відповідним нарахуванням податкових зобов'язань з ПДВ.

Щодо решти порушень, за якими було прийнято оскаржувані рішення, відповідач пояснив, що вони були відображені в акті податкової перевірки, за ними було прийнято відповідні податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу, які відповідач вважає цілком обґрунтованими та законними. Згідно наданого до суду відзиву відповідач щодо цих порушень, які мали місце на його думку, фактично обмежився перерахування правових норм, які регулюють спірні відносини.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень суб'єкт владних повноважень діяв всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Згідно пп. 14.1.138 Податкового кодексу України основні засоби - матеріальні активи, що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вар тість яких перевищує 6000 грн. і поступово зменшується у зв 'язку з фізичним або мораль ним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких із дати вве дення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Згідно п. 177.4.1 ст.177 Податкового кодексу України до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або то варів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, па лива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допо міжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Згідно п. 177.4.4. ст.177 Податкового кодексу України також вказано, що до переліку витрат, безпосере дньо пов'язаних з отриманням доходів належать інші витрати, до складу яких включають ся витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунк тах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв'язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Щодо віднесення позивачем у 2016 році до валових витрат вартості мастила технологічного та запчастин до верстатів судом першої інстанції встановлено, що позивачем було придбано виробниче обладнання - верстати, автомат правки і обрізки та ножиці гільйотинні, що підтверджено копіями рахунку фактури № 344 від 25.10.2014р., № 345 від 25.10.2014р., видатковою накладною № 02 від 03.11.2014р., № 01 від 03.11.2014р., банківською випискою щодо сплати товару (а.с. 59-61, том 1).

З матеріалів справи зокрема з копій штатного розпису ФОП ОСОБА_1 на 2016-2047 р.р. (а.с. 85-86, том 1) вбачається, що передбачено штатні посади працівників виробничого підрозділу, які саме працювали на відповідному виробничому обладнанні, а саме верстатах, необхідність ремонту якого позивач пов'язує з придбанням ним протягом 2016 році відповідних запасних частин (муфт) на суму 8470,0 грн. згідно видаткової накладної № РН 0000361 від 01.08.2016р., рахунку - фактури № СФ -0000504 від 29.07.2016р. При цьому списання відпрацьованого обладнання оформлювалось згідно актів списання запасних частин, що містяться в матеріалах справи (а.с. 88-89, том 2). Крім того, списання використаного у 2016 році мастила було відображено позивачем у внутрішньогосподарському обліку згідно Відомості по рахунку «Мастильні матеріали» за 2016 рік (а.с. 100, том 2).

Стосовно придбання позивачем мастила, судом першої інстанції встановлено, згідно наданої до матеріалів справи копії Технічної документації на експлуатацію автомату правильно-відрізного И 6119 (а.с. 90-94, том 2), що його експлуатація потребує систематичного проведення змащувальних робіт його конструктивних елементів для продовження строку служби.

В зв'язку з наведеним позивачем у 2016 році було придбано у ТОВ «НВП «Екопромтех» мастило технологічне на суму 10 182,50 грн. (без ПДВ), сфера застосування якого визначена у Висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 29.03.2016р. № 05.03.02-04/9944 (а.с. 95, том 2).

Факт придбання мастила технологічного підтверджено копією договору поставки № 37 від 11.01.2016р. (а.с. 62 том 1), видаткових накладних № РН - 0000047 від 28.01.2016р., № РН-0000188 від 14.03.2016р., № РН- 0000408 від 18.05.2016р., № РН -0000555 від 24.06.2016р., № РН- 0000642 від 19.07.2016р., № РН-0000825 від 02.09.2016р., № РН- 0000875 від 16.09.2016р., № РН-0001051 від 04.11.2016р. (а.с. 63-71, том 1).

Отже, доводи контролюючого органу про неможливість використання у господарській діяльності позивача придбаних ним в 2016 році мастил та запчастин з посиланням на те, що обладнання, в зв'язку з необхідністю обслуговування якого було придбано цю продукцію на той час у позивача було відсутнє, колегія суддів вважає необґрунтованими та спростованими матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивач правомірно відніс до витрат, що безпосередньо пов'язані з отриманням ним доходів, витрати на закупку запчастин та мастила технологічного, що були необхідні для експлуатації верстату правильно-відрізного, що належить до основних засобів та є обладнанням, яке використовувалось для виготовлення виробів із дроту.

Так, відповідно до наданих до суду копій договору оренди приміщень від 01.12.2014р. № 01/12, акту приймання-передачі до нього, копії штатних розписів, копій господарських договорів та документів первинного обліку позивачем доведено фактичне здійснення господарської діяльності у перевіреному періоді, наслідком якої стало відповідне документальне оформлення.

Відповідно до п. 32 Наказу Міністерства фінансів України від 30.09.2003 року № 561 «Про затвердження Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів» витра ти, що здійснюються для підтримання об'єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, те хнічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.

Отже, витрати, понесені позивачем на ремонт та підтримання в робо чому стані виробничого обладнання є витратами на утримання, експлуатацію та ремонт ос новних засобів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ФОП ОСОБА_1 правомірно сформував вказані витрати, адже такі витрати були пов'язані із його господарською діяльністю та підтверджені документально, про що свідчать первинні документи, засвідчені копії яких було надано до позовної зая ви та її додаткових обґрунтувань. Контролюючий орган, відповідно, ґрунтуючись на хибних висновках, неправомірно донарахував позивачу податок на доходи фізичних осіб на суму 3564,0 грн., застосував штраф за несвоєчасну сплату вказаного податку на суму 139,18 грн., збільшив суму військового збору на суму 297,0 грн., застосував штраф за донарахування податковим органом ЄСВ в сумі 871,20 грн., а також неправомірно направив позивачу податкову вимогу про сплату заборгованості з ЄСВ на суму 4356,0 грн.

Стосовно порушення строків реєстрації податкових накладних, слід зазначити, що згідно висновків акту податкової перевірки таке прострочення відбулось на суму ПДВ 15879,25 грн., внаслідок чого до позивача застосовано штрафні санкції згідно с. 120-1 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що згідно акту податкової перевірки від 03.04.2018р. № 1204/20-40-13-15-07/НОМЕР_6 було встановлено реєстрацію позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунків коригувань до податкових накладних п'яти податкових накладних з порушенням строків, а саме: податкової накладної № 1 від 01.07.2016р. на суму ПДВ 5016,80 грн., яку зареєстровано 17.07.2016р.; податкової накладної № 57 від 14.07.2016р. на суму ПДВ 6666,67 грн., яку зареєстровано 06.08.2016р.; податкової накладної № 59 від 14.07.2016р. на суму ПДВ 40,8 грн., яку зареєстровано 18.08.2016р.; податкової накладної № 38 від 27.06.2017р. на суму ПДВ 2311,54 грн., яку зареєстровано 29.08.2017р.; податкової накладної № 22 від 16.06.2017р. на суму ПДВ 1843,44 грн., яку зареєстровано 29.08.2017р.

Позивач згідно доводів позовної заяви факту прострочення реєстрації зазначених податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та розрахунків коригувань до податкових накладних не заперечує, однак вказує, що сума штрафних санкцій за податковими накладними № 22 та № 38 була обрахована контролюючим органом невірно.

Так, дійсно контролюючий орган виходив з того, що затримка реєстрації по зазначених накладних складає 45 діб, а позивач наполягав на тому, що ця затримка складає 29 днів, в зв'язку з чим до позивача має бути застосований штраф, який має бути обчислений в розмірі 20 % суми податку на додану вартість, а не 30%, як це зробив відповідач.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

З матеріалів справи вбачається, що обидві спірні податкові накладні було виписано у другій половині місяця (16 та 27 червня), граничним терміном їх реєстрації є 31.07.2017р. Оскільки фактично їх було зареєстровано 29.08.2017р., фактична кількість днів прострочення складає 29, в зв'язку з чим доводи позивача про неправомірне застосування більшої ставки штрафу за порушення реєстрації податкової накладної у відповідному реєстрі є обґрунтованими.

Такким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суми штрафних санкцій в зв'язку із вказаним порушенням, визначені згідно оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення № від 12.04.2018р. в розмірі 2423,0 грн. підлягають зменшенню на 415,49 грн. В іншій частині вказане податкове повідомлення - рішення скасуванню не підлягає.

Стосовно висновків відповідача про застосу вання «умовного продажу» товару позивача на суму 783 406,0 грн. для нарахування пози вачу ПДВ (разом із штрафною санкцією) у розмірі 247 846, 50 грн. з посиланням на п. 198.5. Податкового кодексу України в зв'язку із виявленою, на думку відповідача, недостачею ТМЦ на складі позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абз. 10 п. 198.5 Податкового кодексу України, у разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено не стачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використани ми платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Аналізуючи наведене, колегія суддів зазначає, що виявлення будь-якої недостачі товарів та, відповідно, висновок про використання цих товарів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, може бути зроблено лише за результатами офіційної інвентаризації складу позивача, проте з матеріалів справи не вбачається під час податкової перевірки позивача а ні проведення такої інвентаризації, а ні вимоги про її проведення з боку контролюючого органу.

Згідно п. 4.13 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку запасів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 10 січня 2007 року № 2 передбачено, що перевірка фактичної наявності запасів, їх статну та умов зберігання здійснюється інвентаризацією, а згідно п 20.1.9. Податкового кодексу України передбачено право працівників податкового органу вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Отже, висновки контролюючого органу про нестачу товару, зроблені на підставі трактування даних, наданих позивачем, не містять посилань на відповідний акт інвентаризації, а відтак не можуть бути достовірними, враховуючи також, що позивач з наявністю, розрахунком та обсягами виявленої нестачі товарів не погоджується.

Відповідно до доводів позовної заяви товарні залишки позивача на суму 204 354,70 грн. станом на 31.12.2017р. знаходились на відповідальному зберігання у поклажодавця до 01.07.2018р., тобто були в наявності у позивача станом на 31.12.2017р.

Позивач у письмових поясненнях вказує, що при проведенні податкової перевірки в даній справі він надав на усну вимогу перевіряючих осіб контролюючого органу відомості про залишки товару станом на 31.12.2017р., що перебували на його складі, без урахування товару, що був переданий на відповідальне зберігання, що, в тому числі, призвело до невірного визначення нестачі товарів.

Так, матеріали справи містять договір відповідального зберігання майна від 25.12.2017р. б/н (а.с. 244, том 2), укладений між ним та ФОП ОСОБА_2, відповідно до якого позивач передав, а ФОП ОСОБА_2 прийняла на відповідальне зберігання строком до 01.07.2018р. належне позивачу майно.

Згідно акту приймання-передачі майна за договором про відповідальне зберігання від 27.12.2017р. (а.с. 245, том 2) всього прийнято на зберігання товару на суму 204354,70 грн., що відповідає відомостям, якими позивач обґрунтовує свої доводи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваних податкової вимоги про сплату боргу №Ф- від 12.04.2018р та податкових повідомлень-рішень № від 12.04.2018р., № від 12.04.2018р.; №5 від 12.04.2018р.; № від 12.04.2018р.; № від 12.04.2018р. у повному обсязі та податкове повідомлення-рішення № від 12.04.2018р. про донарахування штрафних санкцій за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних на суму 415,49 грн., залишивши його в іншій частині без змін, Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з'ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року по справі № 820/4463/18 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.10.2018 року по справі № 820/4463/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 04.03.2019 року