Справа № 509/6048/18
Суддя: Гандзій Д. М.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 509/6048/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь в порядку загального позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1-ої роти 4-го батальйону УПП в Одеській області капрала поліції ОСОБА_2, за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення і закриття провадження по справі, -

ВСТАНОВИВ :

27 грудня 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, якому просив суд, визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 805691 від 20.12.2018 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в сумі 425 грн. та провадження у справі закрити, мотивуючи це відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення за ст. 122 ч. 2 КУпАП, незаконними діями відповідача щодо складення оскаржуваної постанови без протоколу в порушення вимог ст. 258 КУпАП, порушенням інспектором порядку розгляду подібних адміністративних справ відповідно до ст.ст. 278-280 КУпАП та мотивування оскаржуваної постанови в частині порушення ним вимог дії п. 8.7.3 ґ ПДР України, справу про адміністративне правопорушення відповідач розглянув не обєктивно та упереджено з порушенням його процесуальних прав, так як відповідач розглянув справу на місці, без перевірки доказів з його боку.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав свій позов, який просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотним поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток, які повернулися до суду, причини неявки суду не повідомив, письмового відзиву, пояснень чи заперечень до суду не надіслав (а.с. 35,40).

Представник 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток, які повернулися до суду, причини неявки суду не повідомив, надіславши на електронну адресу (скриньку) суду свої письмові пояснення на позов, в яких просив суд відмовити у задоволенні безпідставного позову разом з CD-диском відео-запису та фотокартками події адміністративного правопорушення та клопотанням про залучення їх до участі у якості 3-ої особи, яке було задоволено ухвалою суду від 15.01.2019 р. (а.с. 15-24,36,39).

Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи та додатково надані суду докази, зокрема CD-диск з відео-записом та фотокартками події адміністративного правопорушення, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» означає, що субєкт владних повноважень зобовязаний діяти на виконання Закону, за умов та обставин, визначених ним. «У межах повноважень» означає, що субєкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. «У спосіб» означає, що субєкт владних повноважень зобовязаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом способи (Ухвала Вищого адміністративного суду України від 10 квітня 2013 року за № К/9991/76032/12).

Стаття 9 КАСУ передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для зясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень - обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Обставини, які визнаються учасниками справи - не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи - не є обовязковою для суду.

Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Стаття 90 КАСУ передбачає - суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 14.03.18 р. у справі № 760/2846/17 - зроблено висновок, що обов'язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України (у редакції до 15.12.17 р.) розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

У відповідності до ст. 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь які фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне порушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення, складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Статтею 268 КУпАП передбачено - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4цього Кодексу.

За змістомстатті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення - органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (в тому числі й щодо порушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно пунктів 1, 2 частини першоїстатті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушивПДР та/або якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Відповідно дост. 32 вказаного Закону - поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону,Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. (далі - Правила, Правила дорожнього руху) передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобовязаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; .. ».

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Розділами 8, 33 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п. 8.1).

Світлофори - призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, Х-подібні (п. 8.7 ПДР).

Сигнали світлофора мають такі значення: « а) зелений дозволяє рух; в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух; ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух; є) поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу» (п. 8.7.3 ПДР).

Згідно з п. 8.10 ПДР - у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп- лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Пунктом 1.9 Правил встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП - порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції (ст. 222 КУпАП визначено компетенцію Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, а саме, зазначено що «органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення:..., зокрема, і за частинами 1 та 2 статті 122 КУпАП»).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (ст. 258 КУпАП), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч. 4 ст. 258 КУпАП).

Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

«Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р. встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченихстаттями 80 і81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, пятою і шостоюстатті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьоюстатті 122, частиною першоюстатті 123, статтею 1241, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьоюстатті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятоюстатті 133-1, частинами першою, другою і третьоюстатті 140 КУпАП.

Таким чином, постанова за ч. 2 ст. 122 КУпАП - виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення уповноваженою особою органів поліції без складення адміністративного протоколу (скорочене провадження).

Пунктом 8.7.3 ґ) ПДР України передбачено порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал світлофору, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Пунктом 2.3 Рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р. «у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення» встановлено, що законодавство передбачає випадки коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення виноситься постанова (ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП), в такому разі притягнення особи до адміністративної відповідальності фактично відбувається у скороченому провадженні.

Отже, скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення - призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Таким чином, законодавством, як виключення, передбачено процедуру скороченого провадження при притягненні особи до адміністративної відповідальності, під час якої фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника відбувається безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

ПоложеннямиЗакону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-УШ, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни дост.258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол (навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення) та, відповідно, можливість розглядати справи і накладати стягнення на місці вчинення правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Отже - Закон дозволяє застосовувати процедуру скороченого провадження (в даному випадку за порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП), і відповідно, дозволяється фіксація адміністративного правопорушення, розгляд справи і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення, а тому протокол про адміністративне правопорушення в даному випадку не складається.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у Постанові від 14.03.18 р. по справі № 760/2846/17, висновки якого повинні враховуватись судами при виборі та застосуванні норм права (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Суд звертає увагу на Постанову Верховного Суду від 14.02.18 р. по справі № 536/583/17, в якій було зроблено висновок, що застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 252 КУпАП та п. 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р. - поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Суд встановив і це підтверджується оскаржуваною постановою серії ЕАВ № 805691 від 20.12.2018 р., що 20.12.2018 р. у м. Одеса по просп. Ак. Глушко інспектором патрульної поліції 1-ої роти 4-го батальйону УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_2 було винесено постанову серії ЕАВ № 805691 від 20.12.2018 р., якою до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за вчинене ним адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, а саме, проїзд на заборонний сигнал світлофора, що є порушенням вимог п. 8.7.3 ґ) ПДР.

З вказаної постанови серії ЕАВ № 805691 від 20.12.2018 р., фото та відеозаписів з місця події, оглянутих в судовому засіданні, а також письмових пояснень УПП в Одеській області ДПП вбачається, що 20.12.2018 р. приблизно о 19 год. 33 хв. у м. Одесі під час патрулювання поліцейськими було помічено та зафіксовано засобами відео-зйомки (файл «відеозапис правопорушення» час запису з 00 хв. 00 сек. по 00 хв. 07 сек.) як водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухався в м. Одесі по просп. Ак. Глушко зі сторони вул. Люстдорфська дорога та перед площею Незалежності здійснив проїзд пішохідного переходу на заборонений (жовтий) сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху та за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 122 КУпАП (а.с. 10,21-24).

В подальшому, позивач був зупинений робітниками поліції для зясування причин адміністративного правопорушення та вирішення питання про з приводу притягнення чи не притягнення особи до адміністративної відповідальності, наслідком чого стало складення і винесення поліцейським оскаржуваної постанови.

Пояснення ОСОБА_1 надані в судовому засіданні, в яких він вказує, що на момент ввімкнення жовтого сигналу світлофору він нібито вже знаходився на перехресті, на думку суду - не відповідають дійсності, адже спростовуються вони відео-записом і фотокартками події, оглянутих в судовому засіданні - (файлом «відео правопорушення» час запису з 00 хв. 00 сек. по 00 хв. 07 сек.) та фото (файли «11», «12», «1_3», «14») на яких чітко видно, що: час запису 00 хв. 00 сек. - на світлофорі починає мигати зелене світло, автомобіль позивача ще знаходиться на значній відстані від світлофору та рухається повільно (фото «1 1»); час запису 00 хв. 03 сек. - на світлофорі після 3 сек. миготіння зеленого світла вмикається жовте, авто позивача знаходиться на достатній відстані від «стоп-лінії» для виконання вимог світлофора, враховуючи, що вочевидь швидкість автомобілю позивача була незначною і повільною, дорожнє покриття сухе. Тобто, позивачу для зупинки автомобілю не потрібно було застосовувати екстрене гальмування (фото «1 2»); час запису 00 хв. 06 сек. - на світлофорі вже 2-3 сек. горить жовте світло (йому передувало 3 сек. миготливе зелене), автомобіль позивача знаходиться перед «стоп-лінією» та не зупиняючись проїжджає її та пішохідний перехід (фото «1 3»).

У звязку з чим, пояснення позивача ОСОБА_1 надані суду, стосовно того, що в момент ввімкнення жовтого світла він знаходився на перехресті - являються неправдивими і голослівними, з метою уникнення адміністративної відповідальності, так як час запису 00 хв. 07 сек. - на світлофорі вмикається червоне світло, авто позивача знаходиться на пішохідному переході та починає вїжджати на перехрестя (фото «14).

Отже, з моменту подання світлофором миготливого зеленого сигналу і проїзду стоп-лінії на жовтий сигнал (а в подальшому і пішохідного переходу) - позивач мав достатньо часу (+-5 сек.) для зупинки свого транспортного засобу в передбаченому Правилами дорожнього руху місці без застосування екстреного гальмування, враховуючи що швидкість його руху була незначною і дорожнє покриття сухим. Однак, позивач знехтував п. 8.7.3 ґ) ПДР та замість того, щоб зупинитися, як це зробили водії інших автомобілів (на відео-запису), які рухалися в суміжній смузі попереду позивача та мали менше часу на реагування, ОСОБА_1 навпаки вирішив навіть не зменшувати швидкість та проїхав на забороняючий сигнал світлофора, що було зафіксовано на відео-запису, оглянутому в судовому засіданні.

На думку суду, п. 8.11 ПДР, згідно з яким, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху в даному випадку не міг бути застосований, адже водій ОСОБА_1 був завчасно попереджений про зміну сигналу світлофору та мав реальну і обєктивну можливість завчасно і безпечно зупинити свій транспортний засіб, у звязку з чим, а результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно правопорушника ОСОБА_1 інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 було правомірно і законно винесено вищевказану постанову без складання адміністративного протоколу.

Статтею 160 КАС України встановлено, що в позовній заяві зазначаються, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Однак, ні в своєму позові, ні в судовому засіданні - в обґрунтування власної позиції позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували відсутність в його діяннях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Що стосується посилань позивача на нібито невідповідність змісту постанови вимогам законодавства, суд наголошує на відсутності обовязку у поліцейських (як обовязкової умови) вносити до постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відомостей про технічний засіб, яким велась відео-зйомка.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд у Постанові від 14.02.18 р. по справі № 536/583/17, висновки якого повинні враховуватись судами при виборі та застосуванні норм права (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Частиною 2 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Однак, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов'язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, що затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853.

За приписами пункту 5 Розділу IV Інструкції - постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції. При чому, зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що пояснення позивача з приводу невідповідності форми та змісту оскаржуваної постанови вимогам законодавства є хибними і безпідставними та суперечать вимогам діючого законодавства, наведеного вище.

Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Розглядаючи питання ефективного засобу правового захисту Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в п. 114 Рішення від 10 вересня 2010 року у справі «Макфарлейн проти Ірландії» (заява № 31333/06), п. 38 Рішення ОСОБА_4 від 29 березня 2006 року у справі «Ріккірді Піссаті проти Італії» (заява № 62361/00) зазначив, що засіб є ефективним тільки якщо він доступний та достатній.

В силу п. 255 Рішення ЄСПЛ від 12 грудня 2012 року у справі «Ель-Масрі проти колишньої Югославської Республіки Македонія» (заява № 39630/09) та п. 152 у справі «Кудла проти Польщі» (заява № 30210/06) від 26 жовтня 2000 року засіб повинен бути ефективним на практиці й по закону, а згідно п. 36-40 Рішення від 24 липня 2012 року у справі «Джорджевич проти Хорватії» (заява № 41526/10) при оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника.

У своєму рішенні від 17 березня 2009 року у справі «Хутман і Меус проти Бельгії» (заява № 9411/05) п. 44 ЄСПЛ зазначив, що національні органи повинні тлумачити та застосовувати своє національне законодавство без зайвого формалізму.

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та національної судової практики суд приходить до висновку, що в даному випадку будь-які права, свободи та інтереси позивача не були порушені діями та рішенням посадової особи (робітника поліції).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_4 є склад та подія адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, підтверджується змістом оскаржуваної постанови та відео-записом події правопорушення, оглянутому в судовому в засіданні, а інспектор (відповідач) мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, розгляду справи на місці вчинення правопорушення, ним повністю дотримана процедура та порядок розгляду справи, постанова серії ЕАВ № 805691 від 20.12.2018 р. обґрунтована та законна, винесена на підставі та в порядку передбаченому законодавством України.

У звязку з чим, суд дійшов висновку про безпідставність і необґрунтованість позову, в задоволенні якого слід відмовити, враховуючи, що в обґрунтування своєї правової позиції - позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували б його позицію і спростовували би відсутність в його діях події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Керуючись ст.ст. 72-80,94,160,161,192,210,211,217,224,225,227,228,241-247,250,251,286 КАС України, Конституцією України, КУпАП, Законом України «Про дорожній рух», ПДР України, Постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 р. «Про Правила дорожнього руху», Рішенням КСУ № 5-рп/2015 від 26.05.2015 р., Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 р. № 596-VIII, Постановами ВС від 14.03.2018 р. по справі № 760/2846/17 та від 14.02.2018 р. по справі № 536/583/17, «Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 р., суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 1-ої роти 4-го батальйону УПП в Одеській області капрала поліції ОСОБА_2, за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення і закриття провадження по справі відмовити.

Рішення суду в порядку ст.ст. 286,297 КАСУ, може бути оскаржене безпосередньо до Пятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлений, підписаний та оголошений 04.03.2019 р.

Суддя Гандзій Д.М.