Справа № 540/2655/18
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 р. м. ХерсонСправа № 540/2655/18

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

встановив:

27 грудня 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1А.) звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - відповідач, УМВС України у Херсонській області), у якому просить:

- визнати бездіяльність УМВС України в Херсонській області щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини доходів через порушення встановлених строків їх виплати за період з 13.04.2017 р. по 22.03.2018 р. протиправною;

- зобов'язати УМВС України в Херсонській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 13.04.2017 р. по 22.03.2018 р. у сумі 10 601,27 грн.

- зобов'язати УМВС України в Херсонській області компенсувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Вказані позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 р. в справі № 821/2082/17 відповідачем 30.08.2018 р. було сплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017 року по 22.03.2018 року в сумі 10 026,03 грн., з урахуванням податків і зборів. Позивач вказує, що внаслідок протиправного його звільнення та отримання грошового забезпечення за період з 13.04.2017 року по 22.03.2018 р. лише 30.08.2018 р. на підставі судового рішення, він має право на отримання компенсації втрати частини доходів відповідно до норм Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та приписів Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ №159 від 21.02.2001 р. Позивач вказує, що 29.11.2018 р. звернувся до УМВС у Херсонській області зі скаргою, в якій просив сплатити йому компенсацію в сумі 10 601, 27 грн. Проте, листом №10/С-126 від 18.12.2018 р. відповідач відмови позивачу у виплаті компенсації за відповідний період, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Крім того, позивач вважає, що неправомірна бездіяльність відповідача, яка виразилась у відсутності дієвих заходів по сплаті сум компенсації, призвела до заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

23.01.2019 р. відповідач надав суду відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення, вважаючи, що на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 р. в справі № 821/2082/17 відповідачем 23.04.2018 р., було перераховано ОСОБА_1 середній заробіток за один місяць в сумі 1 850,62 грн., та на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 р. відповідачем 28.08.2018 р. перераховано на рахунок ОСОБА_1 кошти у сумі 8 175,41 грн., чим спростовується довід позивача про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів внаслідок порушення строків виплати середнього заробітку за весь заявлений період вимушеного прогулу, а не лише за час затримки виконання судових рішень. При цьому, відповідач вказує, що вказані виплати були визначені саме судовими рішеннями, а не нараховані та не виплачені УМВС України в Херсонській області самостійно. Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, а відповідно до Порядку №159 компенсація розраховується як (добуток присудженої суми на величину приросту споживчих цін за період затримки, яка визначається шляхом (множення між собою місячних індексів, які множаться на 100 та з отриманої суми віднімається 100 відсотків) : 100), проте ОСОБА_1 у своїх розрахунках після множення місячних індексів між собою з отриманої суми не віднімає 100 відсотків, що призводить до безпідставного завищення суми компенсації.

Ухвалою суду від 02.01.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, справу призначено до розгляду на 01.02.2019 р.

У зв'язку з перебуванням судді Дубровної В.А. з 31.01.2019 р. по 06.02.2019 р. у відпустці, судове засідання, призначене на 01.02.2019 р., не відбулося. Призначено наступне судове засідання на на 22.02.2019 р.

Протокольною ухвалою суду від 22.02.2019 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 01.03.2019 р.

01.03.2019 р. позивачем та представником відповідача подано до суду заяви про розгляд даної справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе провести розгляд даної справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом. (п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України)

Дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує про наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебував на службі в органах внутрішніх справ, обіймаючи посаду старшого оперуповноваженого УМВС у Херсонській області, з якої його звільнено наказом УМВС у Херсонській області № 30 о/с від 28.08.2016 р.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду в справі №821/2082/17 від 22 березня 2018 року визнано протиправним та скасовано наказ від 28.08.2016 року № 30 о/с виданий УМВС України в Херсонській області в частині звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1А на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області. Стягнуто з Управління МВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017 року по 22.03.2018 року включно в сумі 25 337,02 грн. Допущено негайне виконання в частині стягнення на користь ОСОБА_1А середнього заробітку за один місяць в сумі 2 216,99 грн. та в частині його поновлення на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області.

На виконання даного судового в частині його негайного виконання, відповідач 26.04.2018 р. перерахував на рахунок позивача середній заробіток за один місяць у розмірі 1 850,62 грн., за вирахуванням обов'язкових платежів, що підтверджується платіжним дорученням № 112 від 23.04.2018 р.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду в справі № 821/2082/17 від 05 липня 2018 року скасовано рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року та прийнято нове рішення, яким, серед іншого, стягнуто з Управління МВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017 року по 22.03.2018 року включно в сумі 10 026,03 грн., яке визначене з урахуванням сплати податків і зборів.

На виконання даного судового рішення, відповідач 30.08.2018 р. перерахував на рахунок позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017 р. по 22.03.2018 р. в сумі 8 175,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням №158 від 28.08.2018 р.

Отже, на виконання вищевказаних судових рішення, відповідачем 26.04.2018 р. та 30.08.2018 р. було сплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017 р. по 22.03.2018 р. у загальній сумі 10 026,03 грн., що не заперечувалось представниками сторін.

29.11.2018 р. позивач звернувся до ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області зі скаргою, в якій вказав про наявність у відповідача станом на 29.08.2018 р. заборгованості перед ОСОБА_1 зі сплати грошового утримання в сумі 10 026,03 грн., та посилаючись на приписи Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядок, затверджений постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159, просив сплатити на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати в розмірі 10 601,27 грн.

18.12.2018 р. листом - відповіддю голови ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області за №10/с-126 було повідомлено позивача про те, що постановою КМУ "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від 16.09.2015 № 730 УМВС України в Херсонській області ліквідовано, як юридичну особу публічного права, а фінансування ліквідованого органу здійснюється виключно на виконання рішення судів за обґрунтованим зверненням голови ліквідаційної комісії до відповідного органу. При цьому, зазначив, що після надходження кошторисних призначень по КЕКВ 2112 "Грошове забезпечення військовослужбовців" кошти в сумі 8 175,41 грн. на виконання постанови суду від 05.07.2018 р. в справі №821/2082/17 були 28.08.2018 р. перераховані на рахунок позивача, а тому не вбачає затримки з перерахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017 р. по 22.08.2018 р.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації втрати частини доходу, пов'язаної з порушенням строків їх виплати, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд вказує наступне.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовано Законом України № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" ( далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації згаданого Закону та затвердженим Кабінетом Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159. ( далі - Порядок № 159).

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Тобто, дія вказаного нормативного акту поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Використане у статті 3 цього Закону формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов'язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17.

Отже, враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд вважає, що позивач набув право на отримання компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, оскільки несвоєчасне отримання ОСОБА_1 грошового забезпечення внаслідок неправомірного його звільнення підтверджується постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 р. № 821/2082/17 р.

Проте, суд зазначає, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством. За загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 по справі №21-8а15 (номер рішення у ЄДРСР - 42946756).

Частинами 1, 3 ст. 122 КАС України, встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У свою чергу, частинами першою та другою статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин.

Враховуючи те, що спеціальним законом, а саме ст. 233 Кодексу законів про працю України визначено строк, протягом якого особа може звернутися до суду, тому при вирішенні даного трудового спору та визначення моменту, з якого починається обчислюватись даний строк, застосовується саме норми трудового законодавства, як норми спеціального закону.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

При цьому, Конституційний Суд України у рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 р. у справі №806/1568/17.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що датою, з якої позивач мав би довідатися про порушення своїх трудових прав, є дата остаточної виплати належного йому на підставі судових рішень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у справі платіжними документами, що на виконання вищевказаних судових рішень середній заробіток за час вимушеного прогулу остаточно був отриманий позивачем 30 серпня 2018 року, тобто, саме з цього часу розпочався перебіг строку для звернення до суду з позовною заявою про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 27 грудня 2018 р, про що свідчить штамп Херсонського окружного адміністративного суду з вх.. № 540/2655/18.

Відтак, суд констатує що, від дати фактичного розрахунку відповідачем щодо виплати ОСОБА_1 на підставі судових рішень середнього заробітку за час вимушеного прогулу ( 30 серпня 2018 року) минуло більше трьох місяців, як позивач звернувся до суду, що дає підстави вважати пропущеним строк звернення до суду з даним позовом.

Згідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом не поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Із вищенаведеної правової норми є очевидним висновок про те, що залишити позовну заяву без розгляду з цієї підстави суд може лише у разі коли позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено поважних причин його пропуску.

При цьому, поважними визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначає, що про порушення своїх прав він дізнався 28.11.2018 р. аналізуючи законодавство та судову практику по виплаті грошових сум працівникам. Жодних інших пояснень щодо пропуску строку звернення до суду позивачем ані в позовній заяві, ані в ході розгляду справи, не було зазначено.

У зв'язку з цим суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати поважними причини пропуску позивачем строку, встановленим ст. 233 КЗпП України, звернення до адміністративного суду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У справі Європейського суду з прав людини "Стаббігс та інші проти Великобританії" визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25.01.2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, зокрема, з підстав, визначених частиною 3 ст. 123 КАС України.

Таким чином, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду.

Керуючись ст. 123, 240, 243, 248 КАС України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, залишити без розгляду.

Ухвалу надіслати особам, які беруть участь у справі.

Роз'яснити позивачу, що постановлення ухвали про залишення без розгляду не позбавляє його права звернутись до суду повторно в загальному порядку, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення. У разі постановлення ухвали в порядку письмового провадження ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Дубровна В.А.

кат. 106030000