Справа № 280/5622/18
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 березня 2019 року Справа № 280/5622/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу позовною заявою за позовом ОСОБА_1 (69001, АДРЕСА_1, іпн: НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

29 грудня 2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної фіскальної служби України у Запорізькій області (далі - відповідач), відповідно до якого позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.11.2018 №.

03.01.2019 провадження в справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 29 січня 2019 року. 29.01.2019 судове засідання відкладено до 21.02.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Головного управління ДФС у Запорізькій області від від 29.11.2018 № до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 3152 грн. 85 коп. та нараховано пеню за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 597 грн. 98 коп. Позивач вважає дане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки нею своєчасно проводилось перерахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до бюджету, що підтверджується платіжними документами. Також зазначає, що відповідачем під час винесення вказаного рішення не було досліджено той факт, що у вказаний період часу, в зв'язку з зміною місця проживання фізичної особи підприємця ОСОБА_1 проходила і зміна місцезнаходження реєстраційної справи.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

У поданому до суду відзиві на позов від 04.02.2018 (вх№4530) відповідач позов не визнав та вказав, що Головне управління ДФС у Запорізькій області було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 29.11.2018 № на загальну суму 4422,15 грн.

ФОП ОСОБА_1 з грудня 2013 року до Вознесенівського управління у м.Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області за найманих працівників були надані звіти за формою Д4 «Звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів».

Станом на 23.09.2014, згідно картки особового рахунку платника за ФОП ОСОБА_1 рахувалася недоїмка в сумі 1774,66 грн.

З огляду на встановлені відповідачем порушення, оскаржуване рішення від 29.11.2018 № про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені прийняте згідно норм чинного законодавства, тому Головне управління ДФС у Запорізькій області просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав висловлену правову позицію, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, подані заяви про розгляд в порядку письмового провадження, зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) знаходиться на обліку у Вознесенівському управлінні у м. Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області .

ГУ ДСФ у Запорізькій області на ім'я позивача було сформоване податкове рішення від 29.11.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі: штраф 671,32 грн. за період з 23.09.2014 до 13.02.2015, штраф у розмірі 3152,85 грн. за період з 21.01.2015 до 28.10.2015; нарахована пеня у розмірі 597,98 грн.

Зазначене податкове рішення було направлене засобами поштового зв'язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та отримані ФОП ОСОБА_1 08.11.2018.

ФОП ОСОБА_1 з грудня 2013 року до Вознесенівського управління у м.Запоріжжі ГУ ДФС у Запорізькій області за найманих працівників були надані звіти за формою Д4 «Звітність про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів».

Станом на 23.09.2014, згідно картки особового рахунку платника за ФОП ОСОБА_1 рахувалася недоїмка в сумі 1774,66 грн.

Судом встановлено, що в зв'язку з зміною місця проживання фізичної особи підприємця ОСОБА_1 проходила і зміна місцезнаходження реєстраційної справи. Повідомлення про зміну місцезнаходження реєстраційної справи направлено в адресу ОСОБА_1 11.09.2014 та отримано нею після 16.09.2014. Оскільки на період платежу єдиного соціального внеску ще не були відомі нові реквізити на які необхідно було проводити платіж, то 16.09.2014 платіж єдиного соціального внеску в сумі 1744,66 грн. було помилково перераховано на рахунок Мелітопольскої ОДПІ, на який до того часу проводилися попередні платежі. В подальшому, 27.10.2015, з метою виправлення помилки, на підставі листа на ім'я заступника начальника Якимівського відділення Мелітопольского ОДПІРУ ДФС у Запорізькій області, помилково перерахований платіж ЕСВ в сумі 1774,66 грн. було перераховано з рахунку 0821 Мелітопольскої ОДПІ на рахунок 0829 Вознесенівського управління.

Позивач, вважаючи вищевказане рішення протиправним та з вимогою скасувати їх, звернулася з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464), який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 8 та ст. 12 Закону №2464, єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6, п.8 ст.9 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Частиною 12 статті 9 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов'язаннями із сплати єдиного внеску зобов'язань із сплати податків, інших обов'язкових платежів, передбачених законом, або зобов'язань перед іншими кредиторами зобов'язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов'язаннями, крім зобов'язань з виплати заробітної плати (доходу).

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно частини 8 статті 9 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Частиною 11 статті 9 Закону №2464 передбачено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно із частиною 10 статті 25 Закону №2464, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону №2464 передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Підпунктом 2 пункту 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року №393) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 р. за №508/26953, зокрема, встановлено: відповідно до частини одинадцятої статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції у таких розмірах: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення, починаючи з 01 січня 2015 року накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Відповідно частини 10 статті 25 Закону №2464, п. 5 р. VІІ Інструкції, на суму недоїмки платнику єдиного внеску нараховується неня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Під час судового розгляду справи позивач пояснив, що в результаті помилкового зарахування сум нарахованого єдиного внеску, виникла помилка в обрахунку суми єдиного внеску за вищевказаний звітний період.

Отже, вищезазначені штрафні санкції застосовуються у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску, а не у випадку помилково сплачених сум єдиного внеску на невідповідний рахунок. Здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак, дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть слугувати підставою для застосування штрафів.

Таким чином, позивачем зобов'язання зі сплати єдиного внеску виконані вчасно, у встановлені Законом терміни для такої сплати. Помилка при зазначенні невідповідного рахунку, не може слугувати підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування ЄСВ.

Вказані висновки затверджені постановою Верховного суду України по справі № 813/1008/16.

Суд вважає, що здійснення позивачем помилки у сплаті не на відповідний рахунок в звязку зі зміною місця проживання не може бути підставою для застосування штрафів, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", та не вбачає в даному випадку порушення позивачем вимог вказаного закону.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд прийшов до висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 29.11.2018 № НОМЕР_3, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено факт порушення позивачем вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та правомірність винесення рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 29.11.2018 №.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За викладених обставин, суд прийшов до висновку, що оскаржуване позивачем рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 29.11.2018 № є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 документально і нормативно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 711 грн. 85 коп., сплачений квитанцією від 28.120.2018 , підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень ГУ ДФС у Запорізькій області.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69001, АДРЕСА_1, іпн: НОМЕР_1) до Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області (69107,м.Запоріжжя, пр. Соборний, 166, КОД ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Запорізькій області (69107,м.Запоріжжя, пр. Соборний, 166, КОД ) про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 29.11.2018 №.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (69001, АДРЕСА_1, іпн: НОМЕР_1) суму судового збору у розмірі 711 ,85 (сімсот одинадцять) грн. 85 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС у Запорізькій області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 04.03.1019.

Суддя О.О.Артоуз