Справа № 0440/5408/18
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0440/5408/18

головуючий суддя І інстанції - Горбалінський В.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1, Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці та Міністерства внутрішніх справ України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 року в адміністративній справі №0440/5408/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України, в якому просив:

- визнати протиправним та зобов'язати УМВС України на Придніпровській залізниці скасувати наказ від 08.06.2018 № 6 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС України за п. 64 «г» через скорочення штатів та занести відповідні записи у трудову книжку;

- зобов'язати МВС України працевлаштувати ОСОБА_1 на атестовану посаду з урахуванням рівня освіти та професійного досвіду у суб'єктів, що належать до сфери управлінь МВС (територіальному органі, закладі, установі або організації), що знаходяться на території міста Дніпро з 07.11.2015 у відповідності до п. 9 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про національну поліцію» та видати відповідний наказ з цього приводу та занести відповідні записи у трудову книжку;

- зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України присвоїти ОСОБА_1 спеціальне звання майор поліції, що згідно п. 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» відповідає спеціальному званню майор міліції;

- розрахувати і стягнути з МВС України грошове забезпечення, за період вимушеного прогулу з 11.04.2017 по 13.03.2018.

- розрахувати і стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації з МВС України грошове забезпечення, за період вимушеного прогулу з 14.03.2018 по фактичну дату винесення відповідного рішення;

- розрахувати і стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації з Міністерства внутрішніх справ грошову компенсацію за невикористану чергову відпустку за 2018 рік на 35 діб;

- розрахувати і стягнути з УМВС України на Придніпровській залізниці, а у випадку відсутності достатніх коштів або у випадку ліквідації з Міністерства внутрішніх справ одноразову грошову допомогу при звільненні станом на 10.06.2018 року;

- згідно ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України допустити рішення до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на атестованій посаді у суб'єктів, що належать до сфери управлінь МВС (територіальному органі, закладі, установі або організації), що знаходяться на території міста Дніпро з 07.11.2015 у відповідності до п. 9 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про національну поліцію»;

- згідно ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України зобов'язати УМВС України на Придніпровській залізниці та Міністерство внутрішніх справ подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 року адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ від 08.06.2018 року № 6 о/с в частині звільнення з ОВС України за п. 64 "г" через скорочення штатів.

Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України розрахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу та перебування на службі з 11.04.2017 року по дату винесення рішення суду.

В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що виходячи з приписів чинного законодавства, Міністерство внутрішніх справ України має всі відповідні законні підстави та повноваження для його працевлаштування з урахування рівня освіти та професійного досвіду на атестовану посаду у суб'єктів, що належать до сфери управління МВС, та знаходяться на території міста Дніпро. Зауважено, що розрахунок розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу має проводитись, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

Ліквідаційна комісія Управління МВС України на Придніпровській залізниці, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача зі служби через скорочення штатів був прийнятий обґрунтовано, оскільки на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ» було видано наказ МВС України від 08.06.2015 року № 664 «Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці», в якому зазначено про повну ліквідацію Управління МВС України на Придніпровській залізниці. Будь-яких наказів МВС України про створення нового структурного підрозділу, який би перейняв функції Управління МВС України на Придніпровській залізниці прийнято не було.

Також, Міністерство внутрішніх справ України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що в державі відбулась ліквідація органів внутрішніх справ зі скороченням всіх посад працівників міліції (атестованих співробітників). Зауважено, що трудові відносини та служба в органах внутрішніх справ мають різну правову природу і врегульовані різним законодавством, а тому передбачений законодавством про працю порядок звільнення та вирішення спорів з даного приводу не поширюється на військовослужбовців і прирівняних до них осіб - рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справи (працівників міліції). Також зазначено, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі (Національній поліції України) відповідно до Закону України не є обов'язком роботодавця (УМВС України на Придніпровській залізниці).

ОСОБА_1 було подано відзиви на апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України та Управління МВС на Придніпровській залізниці, в яких, посилаючись на безпідставність вимог останніх, просив в їх задоволенні відмовити у повному обсязі.

Ліквідаційна комісія Управління МВС України на Придніпровській залізниці подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1, в якому посилаючись на необґрунтованість позовних вимог останнього, просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю.

Також, ОСОБА_1 було подано відповідь на відзив Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці, в якій обґрунтовуючи безпідставність висновків останньої, просив в його задоволенні відмовити.

Позивач в судовому засіданні просив задовольнити вимоги апеляційної скарги на підставах, що в ній зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечував відносно задоволення вимог апеляційних скарг Управління МВС України на Придніпровській залізниці та Міністерства внутрішніх справ України.

Представники Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці та Міністерства внутрішніх справ України заперечували відносно задоволення апеляційної скарги позивача, та просили задовольнити вимоги їхніх апеляційних скарг на підставах, що в них зазначені, та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, 21.08.2015 року наказом управління МВС України на Придніпровській залізниці № 80 о/с ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого групи кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол було звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС через скорочення штатів з 31.08.2015 року.

Наказом управління МВС України на Придніпровській залізниці № 83 о/с від 04.09.2015 року було внесено зміни до наказу УМВС № 80 о/с від 21.08.2015 року, у відповідності до якого ОСОБА_1 вважається звільненим з 04.09.2015 року, у зв'язку з перебуванням на лікарняному.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказів та зобов'язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 80 о/с від 21 серпня 2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за підпунктом "г" пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

Визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці № 83 о/с від 04 вересня 2015 року, яким внесено зміни до наказу № 80 о/с від 21 серпня 2015 року в частині виправлення дати звільнення ОСОБА_1 з 31 серпня 2015 року на 04 вересня 2015 року.

Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України поновити ОСОБА_1 на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України з 05 вересня 2015 року.

Стягнуто з управління Міністерства внутрішніх справ України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 20421,75 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова була звернута до негайного виконання в частині стягнення з УМВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць - 1734,38 грн. та поновлення на службі.

Дана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року набрала законної сили, згідно ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.04.2017 року, відповідно до якої апеляційні скарги ОСОБА_1, Управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України залишено без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року в адміністративній справі № 804/958/16 - без змін.

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року МВС України видано наказ № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу", в якому зазначено, що на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, винесеної по справі №804/958/16, поновити ОСОБА_1 на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України з 05 вересня 2015 року.

В наказі № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу", яким ОСОБА_1 поновлювався на службі в органах МВС України з 05.09.2015 року не було зазначено в якому органі, на якій посаді та у якому спеціальному званні було поновлено на службі позивача.

Вважаючи наказ № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу" протиправним та незаконним, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій останній, зокрема, просив зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України виконати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2016 року по справі № 804/958/16 та винести наказ про поновлення в органах внутрішніх справ України з 05.09.2015 року, вказавши в даному наказі посаду та орган, в якому ОСОБА_1 поновлюється та його наявне спеціальне звання.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління МВС України на Придніпровській залізниці, Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним наказу, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди - задоволено частково.

Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України визначити посаду, на яку було поновлено, орган в якому було поновлено на службі, та спеціальне звання ОСОБА_1.

Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі з 23.12.2016 року по 10.04.2017 року у розмірі 10 223,84 гривень (десять тисяч двісті двадцять три гривні 84 копійки).

В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року МВС України видано наказ № 262 о/с від 14.03.2018 року "По особовому складу", в якому зазначено, що на виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року, винесеної у справі № 804/3807/17, наказ МВС від 11 квітня 2017 року № 375 о/с викласти в наступній редакції:

«На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, винесеної у справі № 804/958/16, поновити майора міліції ОСОБА_1 (М-091985) на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 05 вересня 2015 року».

Наказом № 4 о/с від 10.04.2018 року, виданого Управлінням МВС України на Придніпровській залізниці зазначено, що на виконання наказу № 262 о/с від 14.03.2017 року:

«На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2016 року, винесеної у справі № 804/958/16, поновилено майора міліції ОСОБА_1 (М-091985) на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 05 вересня 2015 року».

Також, 10.04.2018 року позивач був ознайомлений із офіційним попередженням про те, що посада останнього, у зв'язку з оголошенням наказу МВС України від 22.06.2015 року № 741 «Про організаційно-штатні зміни в підрозділах транспортної міліції» скорочена.

Наказом Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 08.06.2018 року № 6 о/с, на підставі наказів МВС України від 08.06.2015 року № 664 та від 22.06.2015 року № 741 та згідно з "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС" (далі Положення) згідно з п. 64 "г" (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1 було звільнено з органів МВС України з посади старшого оперуповноваженого групи кримінальної міліції у справах дітей ЛВ на ст. Нижньодніпровськ - Вузол з 10.06.2018 року.

Не погодившись з обґрунтованістю прийняття наказу від 08.06.2018 року № 6 о/с, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з характеру спірних правовідносин, належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування наказу від 08.06.2018 року № 6 о/с в частині звільнення з ОВС України за п. 64 "г" через скорочення штатів та зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України розрахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу та перебування на службі з 11.04.2017 року по дату винесення рішення суду. В іншій частині, позовні вимоги вважав необгрунтованими.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначено Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року N 114 (далі - Положення № 114).

Згідно п. 62 Положення № 114, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Відповідно до п. 64 «г» Положення N 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів, при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Також, приписами п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст. 49-2 Кодексу Законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

З зазначених правових приписів вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Слід зауважити, що Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Вказана правова позиція також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 16.01.2019 року по справі 826/26753/15, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, при прийнятті оскаржуваного наказу від 08.06.2018 року № 6 о/с, Ліквідаційна комісія Управління МВС на Придніпровській залізниці не встановлювала можливість подальшого перебування позивача на службі відповідно до його кваліфікації та не визначала можливість переведення позивача на іншу посаду, а зворотного відповідачем, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 77 КАС України не доведено, що в свою чергу свідчить про порушення останнім приписів п. 64 «г» Положення N 114 та п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що позивач виявляв бажання продовжити проходження служби, шляхом звернення до начальника ГУНП в Дніпропетровській області та Міністра МВС України, а саме поданням рапортів від 07.05.2018 року (т. 1, а с. 40, 42).

Також, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання відповідачів на ліквідацію Управління МВС України на Придніпровській залізниці, як на підставу неможливості працевлаштування позивача, оскільки юридична особа публічного права вважається ліквідованою з моменту внесення відомостей про таку ліквідацію до єдиного реєстру юридичних осіб.

Так, як вбачається з відомостей єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, управління МВС України на Придніпровській залізниці, перебуває у стані припинення з 15.07.2015 року та ліквідовано не було.

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності прийняття головою Ліквідаційної комісії управління МВС України на Придніпровській залізниці наказу від 08.06.2018 року № 6 о/с за п. 64 «г» через скорочення штатів та наявності правових підстав для скасування останнього.

Поряд з вказаним, суд апеляційної інстанції зазначає і, на що не звернув увагу суд першої інстанції, що за приписами ст. 235 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При цьому, відповідно до п. 24 Положення № 114 у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

Відтак, з метою повного захисту прав позивача (ч. 2 ст. 9 КАС України) та дотриманням приписів зазначеної норми Кодексу законів про працю України, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності виходу за межі позовних вимог позивача та поновлення останнього в спеціальному звані та на посаді, яку він обіймав на день звільнення, а саме в званні майора міліції та на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ - вузол Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 10.06.2018 року.

Як свідчать встановлені обставини справи, наказом № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу", який було підписано міністром МВД України, позивача було поновлено на службі в органах Міністерства внутрішніх справ України з 05 вересня 2015 року.

Оскільки в наказі № 375 о/с від 11.04.2017 року "По особовому складу", яким ОСОБА_1 поновлювався на службі в органах МВС України з 05.09.2015 року не було зазначено в якому органі, на якій посаді та у якому спеціальному званні було поновлено на службі позивача, останній звернувся до суду для захисту своїй порушених прав та інтересів.

Так, постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.09.2017 року було зобов'язано саме Міністерство внутрішніх справ України визначити посаду, на яку було поновлено, орган в якому було поновлено на службі, та спеціальне звання ОСОБА_1.

На виконання вищевказаної постанови, було видано наказ № 262 о/с від 14.03.2018 року "По особовому складу", підписаний міністром МВД України, яким було фактично поновлено ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ.

Як вбачається з наданих відповідачем розрахунків, позивачу виплата заробітної плати здійснювалась за періоди з 10.04.2018 по 10.06.2018 року, тобто за період його поновлення на виконання наказу МВС України від 14.03.2018 року № 262 о/с.

Відтак, в даному випадку, розрахунку та стягненню підлягає сума грошового забезпечення за періоди з 11.04.2017 року по 09.04.2018 року та з 11.06.2018 року по 28.02.2019 року, тобто по день винесення судом рішення по справі.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, зокрема у випадках вимушеного прогулу, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно абз. 3 п. 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 5 Порядку № 100 визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абз. 1 п. 8 цього порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, з метою визначення середньоденної заробітної плати позивача для розрахунку суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.01.2019 року у Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці було витребувано розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 за періоди з 11.04.2017 року по 09.04.2018 року та середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11.06.2018 року по 28.02.2019 року.

Листом голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 27.02.2019 року суд апеляційної інстанції було повідомлено, що проведення розрахунку та виплати грошового забезпечення за періоди з 11.04.2017 року по 09.04.2018 року та з 11.06.2018 року по 28.02.2019 року не є можливим з огляду на відсутність нормативно-правових актів, які регламентують умови нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

У зв'язку з зазначеним, з метою повного захисту прав позивача, суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити розрахунок грошового забезпечення позивача за час вимушеного прогулу, з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 року "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Так, у період з 11.04.2017 року по 09.04.2018 року позивач обіймав посаду старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ-Вузол Управління МВС України на Придніпровській залізниці та мав спеціальне звання "майора міліції".

Відповідно до схеми посадових окладів осіб начальницького складу органів внутрішніх справ для міських, районних, лінійних відділів, відділів (відділень) міліції, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 1294 від 07.11.2007 року, розмір посадового окладу старшого оперуповноваженого, слідчого - становив 750-800 грн.

Також, згідно схеми окладів за спеціальними званнями осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», оклад за спеціальним званням "майор міліції" - становить 125 грн.

Отже, виходячи з вказаних розмірів грошового забезпечення працівників міліції, середньоденне грошове забезпечення позивача, необхідне для визначення його грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2017 року по 09.04.2018 року має визначатись, шляхом ділення заробітної плати позивача 925.00 грн. (800 (розмір посадового окладу старшого оперуповноваженого)+125 (оклад за спеціальним званням майор міліції) за два місяці на кількість робочих днів попередніх двох календарних місяців (за лютий 2017 року (20 робочих днів) та березень 2017 року (22 робочих днів) та буде становити 44.05 (925*2) : (20+22).

В свою чергу, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2017 року по 09.04.2018 року має визначатись, шляхом множення середньоденної заробітної плати позивача на кількість робочих днів та буде становити 11320.85 грн. (44.05* (183 (робочі дні за період з 11.04.2017 року по 31.12.2017 року) + 74 робочі дні (за період з 01.01.2018 року по 09.04.2018 року).

Що стосується грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 11.06.2018 року по 28.02.2019 року, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до довідки голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці № 21-25.02.2019, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з квітня 2018 року по травень 2018 року становить 56.70 грн.

Відтак, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 11.06.2018 року по 28.02.2019 року має визначатись, шляхом множення середньоденної заробітної плати позивача на кількість робочих днів та буде становити 10376.10 грн. (56.70* (142 робочі дні (за період з 11.06.2018 року по 31.12.2018 року) + 41 р.д. (за період з 01.01.2019 року по 28.02.2019 року).

Таким чином, з Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь позивача підлягає стягненню грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11.07.2017 року по 09.04.2018 року у сумі 11320.85 грн. та за період з 11.06.2018 року по 28.02.2019 року у сумі 10376.10 грн, а відповідно позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо посилань позивача на необхідність здійснення розрахунку його грошового забезпечення за час вимушеного прогулу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки виходячи зі змісту вказаної постанови, останньою регулюється порядок та особливості виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання, натомість позивач є працівником органів внутрішніх справ (міліції).

Що стосується вимоги про зобов'язання МВС України працевлаштувати позивача на атестовану посаду, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 22.10.2014 року № 1118-р «Питання реформування органів внутрішніх справ України» було схвалено розроблену Міністерством внутрішніх справ Стратегію розвитку органів внутрішніх справ України та Концепцію першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ, основним завданням якої є оптимізація структури МВС.

Відповідно до зазначеного, МВС України є цивільним політичним органом управління ряду окремих служб, до складу якого входять Національна поліція, Національна гвардія, прикордонна та міграційна служби, служба з надзвичайних ситуацій та інші служби (у разі їх утворення), що на державному рівні забезпечить їх діяльність і взаємодію між собою для виконання покладених на них завдань.

Штат апарату МВС відповідно до статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» було скасовано (скорочено всі посади).

Таким чином, в державі відбулась ліквідація органів внутрішніх справ зі скороченням всіх посад працівників міліції (атестованих співробітників).

Як було встановлено судом, позивач був атестованим працівником міліції та обіймав посаду старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровський-Вузол Управління МВС на Придніпровській залізниці.

Так, наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1389 «Про затвердження Структури апарату Міністерства внутрішніх справ України» відповідно до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» затверджено структуру апарату МВС України.

Відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» на території України фінансування органів внутрішніх справ з державного бюджету починаючи з 07.11.2015 року припинено, а атестованих посад працівників міліції (осіб, які мають спеціальне звання «міліції») починаючи з 07.11.2015 року - не існує.

Відтак, з 07.11.2015 року в Міністерстві внутрішніх справ України скорочені всі посади атестованих співробітників та введено посади державних службовців.

Таким чином, зазначена вимога позивача з 07.11.2015 року є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відносно вимоги позивача про зобов'язання Міністерство внутрішніх справ України присвоїти йому спеціальне звання "майор поліції", то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Приписами ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 Закону України «Про Національну поліцію», до спеціальних звань поліцейських середнього складу, зокрема відноситься звання «майор поліції».

Згідно п. 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції відповідно до такої схеми співвідношення спеціальних звань: майор міліції - майор поліції.

Відтак, присвоєння спеціального звання «майор поліції» можливо здійснювати лише поліцейським, тобто особам, які склали присягу поліцейського та проходять службу на відповідних посадах у поліції та працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції.

Як свідчать встановлені обставини справи, позивач на службу до Національної поліції України не приймався, а 10.06.2018 року був звільнений з органів внутрішніх справ України, на день звільнення мав спеціальне звання «майор міліції».

Відтак, з огляду на вказані обставини справи, підстави для задоволення даних позовних вимог також відсутні.

Щодо вимог позивача по стягненню грошової компенсації за невикористану чергову відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.

Частиною 2 п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 визначено, що особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

З системного аналізу вказаних правових приписів вбачається, що грошова компенсація за невикористану чергову відпустку та одноразова грошова допомоги при звільненні, можуть бути виплачені лише в результаті фактичного звільнення працівника органів внутрішніх справ.

Як було встановлено судом апеляційної інстанції, наказ Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 08.06.2018 № 6 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС України за п. 64 «г» через скорочення штатів є протиправним та підлягає скасуванню, з поновленням позивача на посаді, яку він обіймав на день звільнення, що в свою чергу свідчить про відсутність факту звільнення позивача з займаної ним посади, та як наслідок, виникнення у останнього права на отримання компенсації за невикористану чергову відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні, а відповідно і дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про зобов'язання УМВС України на Придніпровській залізниці та Міністерство внутрішніх справ подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, то суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов'язання суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов'язком, яке має вирішуватись в залежності від обставин справи.

В даному випадку, позивачем не було наведено доводів та не надано доказів, які б свідчили про можливість ухилення відповідача від виконання рішення суду, у зв'язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності підстав для покладення на останнього обов'язку про подання до суду звіту про виконання судового рішення.

Інші доводи, що викладені в апеляційних скаргах ОСОБА_1, Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці та Міністерства внутрішніх справ України, колегією суддів не приймаються, оскільки не мають правового значення для правильного вирішення спору.

При цьому, суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1, Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці та Міністерства внутрішніх справ України підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці та Міністерства внутрішніх справ України - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2018 року в адміністративній справі №0440/5408/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці від 08.06.2018 року № 6 о/с «По особовому складу».

Поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей лінійного відділу на станції Нижньодніпровськ - вузол Управління МВС України на Придніпровській залізниці з 10.06.2018 року.

Стягнути з Ліквідаційної комісії Управління МВС України на Придніпровській залізниці на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11.04.2017 року по 09.04.2018 року у сумі 11320.85 грн. та за період з 11.06.2018 року по 28.02.2019 року у сумі 10376.10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко