Справа № 285/3957/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/3957/18

Головуючий у 1-й інстанції: Заполовська Т.Г.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

04 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 лютого 2019 року (прийняте у м. Новоград-Волинський) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до Інспектора роти 4 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Левчука Віталія Сергійовича (далі - відповідач) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

позивач 23.10.2018 звернувся із адміністративним позовом до Новоград-Волинського міськрайонного суду в якому просив визнати незаконними дії відповідача та скасувати постанову від 11.10.2018 серії НК № 326381 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 08.02.2019 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що під час здійснення зупинки на вимогу працівників поліції, позивач увімкнув аварійну сигналізацію автомобіля, проте вона вийшла із ладу у зв'язку з поломкою, що підтверджується довідкою. Оскільки, аварійна сигналізація не спрацювала не з вини позивача, то в його діях відсутні ознаки вказаного правопорушення.

Правом подати до суду відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

ОСОБА_2 11.10.2018 о 11:20 год. на 226 км автотраси Київ-Чоп, керуючи автомобілем марки УАЗ-3303, д.н.з. НОМЕР_1, був зупинений працівниками поліції для перевірки закріплення вантажу, який міг створити небезпеку, не ввімкнув аварійну світлову сигналізацію, чим порушив п.9.9б ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

На підставі викладеного, постановою серії НК № 326381 від 11.10.2018 до ОСОБА_2 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, приймаючи постанову, дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) зазначено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Положенням п. 8 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху.

Згідно п. 9. 9(б) ПДР вказано, що аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі зупинки на вимогу поліцейського або внаслідок засліплення водія світлом фар.

Частиною 2 ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 40 Закону України "Про національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

З наданого відповідачем відеозапису вбачається, що позивач здійснивши зупинку на вимогу поліцейського не увімкнув аварійну світлову сигналізацію, що є порушенням вимог пункту 9.9 "Б" ПДР.

Проте, згідно ПДР, пункт 9.9 "Б", який передбачає випадки, коли повинна бути вімкнена аварійна світлова сигналізація міститься у розділі 9 ПДР "Попереджувальні сигнали".

Тобто, вимога про ввімкнення аварійної світлової сигналізації стосується вимог ПДР щодо попереджувальних сигналів.

Разом з цим, ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема за користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Правила початку руху та зміни напрямку передбачені 10 розділом ПДР "Початок руху та зміна його напрямку".

В даному випадку, позивачем на місці зупинки вказувалось, що здійснюючи зупинку на вимогу поліцейського та змінюючи напрям руху, позивачем було увімкнено покажчик повороту. Вказане твердження не спростоване відповідачем.

Відтак, вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП не підтверджується матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що приписами статті 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статей 121 - 128, частини 1 і 2 статті 129, статей 139 і 140 цього Кодексу.

Отже, за порушення пункту 9.9 "Б" ПДР відповідальність перебачена ст. 125 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем неправильно кваліфіковано виявлені правопорушення позивача за частиною 2 статті 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за правопорушення, якого він не вчиняв.

Стосовно вимоги про визнання протиправними дій відповідача слід вказати наступне.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Суд вказав, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Разом з цим, у рішенні ЄСПЛ "Салах Шейх проти Нідерландів" визначено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача у спірних відносинах, колегія суддів виходить з того, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, а практичне застосування ефективного механізму захисту для адміністративного суду є обов'язковим, оскільки протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, враховуючи, що позивачем дійсно не дотримано вимоги пункту 9.9 "Б" ПДР, що підтверджується відеозаписом, відповідачем правомірно здійснено заходи реагування, проте, помилково кваліфіковано дії позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП, тоді як відповідальність за вчинене позивачем порушення встановлена ст. 125 КУпАП.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що в даному випадку, достатнім та належними способом захисту прав позивача буде визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 08 лютого 2019 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №326381 від 11 жовтня 2018 року.

Закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Мельник-Томенко Ж. М. Залімський І. Г.