Справа № 400/169/19
Суддя: Фульга А. П.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 р. № 400/169/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Фульги А.П., розглянув в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1, пров. Листопадовий, 47,(в.Айвазовського,6,к.503), м. Миколаїв, 54007

до відповідача:Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправним та скасування наказу від 07.11.2016 № 303 о/с, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1С.) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (надалі - відповідач, ГУ НП в Миколаївській області) з позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №303 о/с від 07.11.2016 року про звільнення капітана поліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу поліції начальника сектору кримінальної поліції Снігурівського відділу поліції зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 4 Закону України «Про Національну поліцію України» (у звязку із скороченням або проведенням організаційних заходів).

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді заступника начальника відділу поліції начальника сектору кримінальної поліції Снігурівського відділу поліції.

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 814/2325/16 від 17.01.2017 року позов задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №303 о/с від 07.11.2016 в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1, заступника начальника відділу поліції начальника сектору кримінальної поліції Снігурівського відділу поліції зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 4 Закону України «Про Національну поліцію України» (у звязку із скороченням або проведенням організаційних заходів), поновлено капітана поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу поліції начальника сектору кримінальної поліції Снігурівського відділу поліції, стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 7320, 32 грн., стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за один місяць в сумі 6459, 11 грн. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 року залишеною в силі постанову Миколаївського окружного адміністративного суду по справі № 814/2325/16 від 17.01.2017 року.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 12.12.2018 року постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 р. та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2017 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасував, а справу в цій частині направив на новий розгляд.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року прийнято справу до свого провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що ГУ НП в Миколаївській області повністю виконало постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 р. по справі № 814/2325/16 та виплатило позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 13 779, 43 грн. Отже, відповідачем виплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу у більшій сумі ніж повинно було, тому просив у задоволенні позову відмовити.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження.

З'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 по 06.11.2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ, на час звільнення мав спеціальне звання капітан міліції.

07 листопада 2015 року наказом начальника ГУНП у Миколаївській області №1 о/с «По особовому складу» відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» позивач був призначений на посаду заступника начальника відділу поліції начальника сектору кримінальної поліції з присвоєнням звання капітана поліції.

Відповідно до наказу № 109 о/с від 17.05.2016 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Миколаївським окружним адміністративним судом 18.08.2016 року по справі № 814/1227/16 винесено постанову, якою скасовано наказ № 109 від 17.05.2016 року та поновлено позивача на посаді заступника начальника відділу поліції начальника сектору кримінальної поліції Снігурівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Миколаївській області.

На підставі вищевказаної постанови був виданий наказ ГУ НП в Миколаївській області № 246 о/с від 02.09.2016 року, яким ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції.

Позивачу 05.09.2016 року під підпис вручено попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції в звязку з скороченням займаної посади.

07 листопада 2016 року відповідно до наказу ГУ НП в Миколаївській області № 303 о/с позивач був звільнений з посади заступника начальника відділу поліції начальника сектору кримінальної поліції Снігурівського відділу поліції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у звязку зі скороченням штатів.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 року наказ № 303 о/с від 07.11.2016 р. в частині звільнення позивача зі служби в поліції визнано протиправним та скасовано, позивача поновлено на службі в поліції. Постанова в цій частині набрала законної сили.

Крім того, постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.01.2017 року стягнуто з ГУ НП в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 13 779, 43 грн.

На виконання резолютивної частини постанови від 17.01.2017 року Миколаївським окружним адміністративним судом 20.01.2017 та 09.06.2017 видано позивачу виконавчі листи на стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Згідно меморіального ордеру № 1 від 28.11.2017 року відповідач виплатив ОСОБА_1 6459, 11 грн., які допущені до негайного виконання, а також згідно повідомлення ГУ ДКС в Миколаївській області від 19.07.2017 року № 07.1-08/2/4117 з рахунку відповідача у безспірному порядку списано 7320, 32 грн. на користь позивача.

Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, скасовуючи постанову від 17.01.2017 р. в частині позовних вимог щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку, зазначив, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у справі, при обрахуванні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходив не із середньоденного, а із середньомісячного грошового забезпечення, що суперечить змісту норм права та практиці їх застосування.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно пункту 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення. Розмір грошових коштів, що підлягають стягненню, зазначається цифрами та у дужках словами.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (ндалі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів

Наведене відповідає правовій практиці Верховного Суду України, зокрема, викладеної в постановах від 21 січня 2012 року № 6-87цс11 та від 14 січня 2014 року № 21-395а13.

Загальна тривалість вимушеного прогулу склала 48 робочих днів (позивача звільнено 07.11.2016 року, час вимушеного прогулу починається обраховуватись з 08.11.2016 року по 17.01.2017 року - день винесення постанови суду про поновлення на посаді).

Відповідно до довідки про грошове утримання, середньоденне грошове утримання позивача складало 211, 77 грн. Відтак, сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу складає 10 164, 96 грн. (211, 77 грн.*48), з яких сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць складає 6459, 11 грн.

Разом з цим, суд зазначає, що суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 13 779, 43 грн. вже стягнуто на користь ОСОБА_1, з яких заробітна плата за час вимушеного прогулу у сумі 7320, 32 грн. та заробітна плата за один місяць в сумі 6459, 11 грн. Тобто, відповідачем переплачено суму заробітної плати позивачу в розмірі 3614, 47 грн.

Згідно ч. 2 ст. 380 КАС України, якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Приписи статті 381 КАС України передбачають, що поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної субєктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Отже, в адміністративному судочинстві поворот виконання рішення допускається, якщо скасоване рішення було обгрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або підроблених документах.

В даному випадку таких фактів не встановлено, тому для повороту виконання судового рішення не існує підстав і сплачені відповідачем кошти за час вимушеного прогулу в більшому розмірі поверненню не підлягають.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову про стягнення з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 (пров. Листопадовий, 47, (в. Айвазовського, 6, к.503), м. Миколаїв, 54007, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 40108735) задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) на користь ОСОБА_1 (пров. Листопадовий, 47 (в. Айвазовського, 6, к. 503) м. Миколаїв, 54007, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заробітну плату за час вимушеного прогулу з 07.11.2016 р. по 17.01.2017 р. в сумі 3705, 85 грн. (три тисячі сімсот п'ять гривень вісімдесят п'ять копійок), без врахування середньої заробітної плати за одним місяць, що підлягає негайному виконанню.

3. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001, ) на користь орофєєва ОСОБА_2 (пров. Листопадовий, 47 (в. Айвазовського, 6, к. 503) м. Миколаїв, 54007, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середню заробітну плату за один місяць в розмірі 6459, 11 грн. (шість тисяч чотириста п'ятдесят дев'ять гривень одинадцять копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до Пятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі 05.03.2019 року.

Суддя А.П. Фульга