Справа № 140/488/19
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

04 березня 2019 року ЛуцькСправа № 140/488/19

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Мачульський В.В., одержавши позовну заяву ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС України про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Волинської митниці ДФС України про зобов'язання негайно повернути феросплав у вигляді кусків і гранул середньої та дрібної фракції, загальною вагою близько 264 тони, які містяться в 119 мішках біг-бегах та знаходяться на відповідному зберіганні на складі Волинської митниці ДФС України.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

За приписом частини другої цієї статті суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

В ході з'ясування питань чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності, судом встановлено наступне.

Приписами частини першої статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ. Адміністративне судочинство - діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, необхідною ознакою для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства є здійснення суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, коли хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти, відповідно, зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. При цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

В обґрунтування заявленого позову представником позивача зазначено, що в кримінальному провадженні за № 0004344 було накладено арешт на товар ОСОБА_1, що був набутий ним на законних підставах, згідно договору відступлення прав вимоги між ОСОБА_1 та ТОВ «ТД «Трейдторг» від 15.08.2014 до Договору поставки (постачання) № 038/14 від 12.05.2014 укладеного між ТОВ «Гарантія плюс» та ТОВ «ТД «Трейд-Торг».

Право власності ОСОБА_1 підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду у м. Запоріжжя № 59372530 від 21.07.2016 по справі № 335/5896/16-ц, яким визнається право власності ОСОБА_1 на партію товару Ферохрому Сг>10% (феросплаву у вигляді кусків і гранул середньої та дрібної фракції. Хімічний склад: хрому Сг 13,24%, вуглецю С 1,29%, нікелю № 7,89%, фосфору Р 0,004%, сірки 8 0,01%, заліза Ре2 77,566%) в кількості 264 тони, який був поставлений на підставі договору поставки (постачання) № 038/14 від 12.05.2014. Крім того, право власності ОСОБА_1 на вищезазначений товар підтверджується ухвалою Апеляційного суду Запорізької області № 65840026 від 04.04.2017 за справою №335/5896/16-ц та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №67728629 від 07.07.2017 за справою №335/5896/16-ц.

Арешт на вказану партію товару, що належить ОСОБА_1 вже неодноразово скасовувався, ухвалою Печерського суду міста Києва від 02.06.2017 у справі №757/25179/17-к, ухвалою Печерського суду м. Києва від 02.11.2017 у справі №757/45644/17-к, ухвалою Печерського суду міста Києва від 04.06.2018 у справі №757/14564/18-к, проте процесуальний керівник, кожен раз, не виконуючи зазначені ухвали судів, не дотримуючи законодавства України, накладав арешт на зазначене майно.

Також, 07.02.2019 слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ухвалив скасувати арешт на феросплав у вигляді кусків і гранул середньої та дрібної фракції, загальною вагою близько 264 тони, які містяться в 119 мішках біг-бегах, та знаходиться на відповідальному зберіганні на складі Волинської митниці ДФС України, за адресою: Волинська область, Любомльський район, с. Римачі. Позивач наголошує на тому, що вищезазначеним рішенням було зобов'язано негайно повернути майно яке належить ОСОБА_1

У зв'язку з цим позивач разом із адвокатом звернулись до Волинської митниці ДФС України з заявою про повернення майна від 11.02.2019, а також було зроблено адвокатський запит на адресу Волинської митниці ДФС України від 18.02.2019 про стан виконання Ухвали Печерського районного суду міста Києва про зняття арешту. Проте, не дивлячись на чітко встановлені строки на надання відповідей на зазначені документи, жодних відповідей надано не було. 26.02.2019 ОСОБА_1 разом із адвокатом прибули з особистим візитом до начальника Волинської митниці ДФС України з вимогами виконати зазначену Ухвалу суду та повернути майно, проте він відмовився зустрічатися. Його підлеглі передали інформацію, що відмовляються виконати ухвалу суду та повернути майно.

Суд зауважує, що пунктом 2 частини другої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Так у пп.4.2 п.4 рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 зазначено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської діяльності. Положення статті 55 Конституції України щодо можливості громадянина звернутись за захистом своїх прав і свобод однаково стосується можливості судового оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, оскільки ними можуть порушуватись його права і свободи. Недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 вказано, що положення статті 97 Кримінально-процесуального кодексу України в аспекті конституційного звернення і конституційного подання та в системному зв'язку з положеннями частини другої статті 55 Конституції України, частини третьої статті 110, частини п'ятої статті 234, частини другої статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України, положення статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно розуміти так, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Також у пп.4.3 п.4 вказаного рішення зазначено, що імперативний припис пункту 2 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (в діючій редакції, зміст цієї норми не змінився) виключає юрисдикцію адміністративних судів щодо справ, які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства. Компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

Відповідно до частини першої статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається з позовної заяви, підставою для звернення позивача із позовом стала бездіяльність Волинської митниці ДФС України, яка полягає у протиправному не поверненні тимчасово вилученого майна позивача в рамках кримінального провадження №0004344.

Оскільки спір виник не з приводу реалізації суб'єктом владних повноважень, зазначеним у позові, управлінських функції як суб'єктом владних повноважень, а з правовідносин, які склались в рамках КПК України, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини необхідно вирішувати в порядку кримінального, а не адміністративного судочинства.

Захист прав позивача, з урахуванням обов'язковості дотримання вимог частини третьої статті 2 КАС України, вимагав би від адміністративного суду перевірити дотримання відповідачами вимог КПК України.

Адміністративний суд не має повноважень на здійснення такої перевірки та на відновлення порушених у рамках кримінального процесу прав заявника.

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що оскільки позовні вимоги стосуються бездіяльності Волинської митниці ДФС України щодо відмови у поверненні вилученого майна позивача в рамках кримінального провадження, які врегульовані нормами КПК України, даний спір підлягає розгляду за правилами КПК України.

Підстави та порядок тимчасового вилучення майна, зокрема речей, врегульовані Главою 16 КПК України.

Згідно з частини першої статті 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Частиною 1 статті 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

З аналізу наведених вище норм діючого кримінального процесуального законодавства України суд приходить до висновку, що ОСОБА_1, а саме інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування та інший власник або володілець майна, не позбавлений можливості повернути вилучене майно у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку. Отже, позивач прийшов до помилкового висновку про розгляд даного спору в порядку адміністративного судочинства.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, при вирішенні даної справи відповідно до частини п'ятої статті 242 КАС України суд також враховує правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 № 803/980/17, провадження № 11-928апп18, http://reestr.court.gov.ua/Review/78750885).

Згідно пунктом 1 частини першої та частиною шостою статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини шостої статті 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Суд роз'яснює позивачеві, що зазначений спір відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно із частиною п'ятою статті 170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Позивачу також необхідно роз'яснити право звернутися до суду із клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ (з наступними змінами та доповненнями).

Керуючись пунктом 1 частини першої, частиною п'ятою статті 170, статтями 248, 256, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці ДФС України про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Копію ухвали надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня підписання ухвали суддею.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Суддя В.В. Мачульський