Справа № 815/7420/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 р. Категорія 12.2 м.ОдесаСправа № 815/7420/16 Головуючий у суді І інстанції: Бутенко А.В. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюк Г.В.

суддів: Крусян А.В. , Яковлєв О.В.

при секретаріВишневській А.В.

за участю сторін:
Представник позивача ПозивачГригоренко Ю.С. (адвокат) ОСОБА_5 (паспорт)
Представник відповідачаБатраков Р.А. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні П'ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу №328-К від 13.12.2016 року, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу №328-К від 13.12.2016 року, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи його тим, що його звільнено з посади за домовленістю сторін, на яку він не давав згоди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ по особовому складу №328-К в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Поповського С.А. від 13 грудня 2016 р. про звільнення ОСОБА_5, начальника відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавтсва Управління захисту споживачів, 14 грудня 2016 р. за угодою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 86 ЗУ від 10.12.2015 №889-УІІІ «Про державну службу». Поновлено ОСОБА_5 на посаді начальника відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області з 14 грудня 2016 р. Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_5 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 14 грудня 2016 року по 21 листопада 2017 року в сумі 33843,81 грн.

Не погодившись з Рішенням суду першої інстанції, Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати Рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції надав безпідставну перевагу одному з доказів у справі (висновку експерта), чим порушив вимоги ст. 86 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5, з 2011 року працював у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Одеській області.

В обґрунтування позову, Позивач зазначає, що у вересні 2016 року, ним було подано заяву на імя в.о. начальника ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області Процько С.В. про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку на період з 16 вересня 2016 р. до 30 вересня 2016 року, про що свідчить картка відправки документів кур'єрської компанії «FedЕх» від 13 вересня 2016 р., яка отримана була ГУ Держспоживслужбою - 14 вересня 2016 р. (а.с. 10-12). Відповіді не отримав.

11 жовтня 2016 року Позивач знову звернувся з заявою про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку без наведення періоду, з вказанням дати - з 13 жовтня 2016 р., на імя в.о. начальника ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_10, яке було отримане 11 жовтня 2016 р., про що свідчить картка відправки документів курєрської компанії «ОDЕХ» (а.с. 13-15).

01 листопада 2016 року Позивач знову звернувся до в.о. начальника ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області Поповського С.А. з вимогою надати пояснення з приводу того, чому не отримує жодної відповіді на попередні заяви та із заявою про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з вимогою про оформлення відповідного наказу (а.с. 17-18).

Разом з тим, замість винесення наказу про надання Позивачу відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку або надання будь-якої відповіді на заяви, 08 грудня 2016 р. в.о. начальника ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області Поповським С.А. винесений наказ №326-К про накладання дисциплінарного стягнення, яким притягнуто начальника відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області ОСОБА_5 за допущені прогули 16 вересня 2016 р. (6 годин) та в період 19 вересня 2016 р. по 30 вересня 2016 р. включно (10 повних робочих днів) до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану.

13 грудня 2016 року в.о. начальника ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області Поповським С.А. винесений наказ по особовому складу №328-к про звільнення ОСОБА_5, начальника відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів, 14 грудня 2016 р. за угодою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу». Підстава: заява ОСОБА_5

Не погоджуючись с винесеним Наказом №328-к від 13 грудня 2016 р., ОСОБА_5 оскаржив його до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Наказ №328-к від 13 грудня 2016 р. в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Поповського С.А. є протиправними, а тому наявні підстави для задоволення позовних вимог. Колегія П'ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі ст.4 КАС України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 цього Закону, державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

Статтею 86 цього Закону встановлено, що державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб'єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб'єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов'язків державним органом. Суб'єкт призначення зобов'язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Надаючи належну оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Під час розгляду справи було встановлено, що оскаржуваний наказ №328-к від 13 грудня 2016 р. виданий на підставі ч. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, за угодою сторін, на підставі заяви ОСОБА_5.

Судом першої інстанції під час розгляду справи було досліджено оригінал особової справи Позивача разом із заявою від 13.12.2016 р. про звільнення за угодою сторін 14.12.2016 року.

09.03.2017 року судом першої інстанції було призначено по справі судову почеркознавчу (графологічну) експертизу для з'ясування питання: чи написана та підписана заява ОСОБА_5 від 13 грудня 2016 року про звільнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області ним власноруч.

31.10.2017 року Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз підготовлено висновок № 17-1800 (а.с. 149-154), відповідно до якого зазначено:

1. Рукописний текст наданої на експертизу заяви (про звільнення з посади) на ім'я в.о. начальника Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області Поповського С.А. від 13.12.2016 укладеної від імені ОСОБА_5 (архівна справа №25, арк.с. 2), виконаний не ОСОБА_5, а іншою особою.

2. Підпис від імені ОСОБА_5 у наданій на експертизу заяві (про звільнення з посади) на імя в.о. начальника Головного Управління Держпродспоживслужби в Одеській області Поповського С.А. від 13.12.2016 розміщений в нижній частині документу в рядку «ОСОБА_5 13.12.2016» (архівна справа №25, арк.с. 2), виконаний не самим ОСОБА_5, а іншою особою.

Досліджений підпис від імені ОСОБА_5, виконаний з наслідуванням підпису (підписам) ОСОБА_5

Таким чином, висновком Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз встановлено, що заява від 13.12.2016 р. про звільнення за угодою сторін, написана та підписана не ОСОБА_5, а іншою особою.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, у даній справі проведена судова почеркознавча (графологічна) експертиза, за результатами якої складено висновок.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», до державних спеціалізованих установ належать, зокрема, науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України. Отже, ОНДІСЕ є державною спеціалізованою установою, що здійснює судово-експертну діяльність.

Згідно з вимогами ст. 68 КАС України, експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з'ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи. Експерт зобов'язаний дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання.

Згідно із ч. 1 ст. 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

При дослідженні експертного висновку, суд апеляційної інстанції, не встановив обставин порушення експертом ст. 74 КАС України.

Враховуючи те, що апелянтом не було надано доказів на обґрунтування своєї позиції щодо того, що експертиза була проведена із порушенням вимог чинного законодавства та висновок експерта є неналежним доказом по даній справі, суд першої інстанції цілком правомірно послався на висновок експерта у своєму рішенні.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції апелянту було відмовлено в клопотанні про допит свідків, оскільки відповідно до ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, показання свідків не можуть спростувати висновок експерта, який проводив судову почеркознавчу (графологічну) експертизу та який володіє спеціальними знаннями у даній галузі.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч.1, 2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, що передбачено ст. 90 КАС України.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заяву про звільнення за угодою сторін Позивач не подавав, тому підстави для звільнення за статтею 86 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII були відсутні.

Згідно із ст. 21 КЗпП України, забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, тендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров'я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов'язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов'язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Положеннями ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, тому наказ по особовому складу №328-К в.о. начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області Поповського С.А. від 13 грудня 2016 р. про звільнення ОСОБА_5, начальника відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів, 14 грудня 2016 р. за угодою сторін, відповідно до ч. 2 ст.86 ЗУ від 10.12.2015 №889-УІІІ «Про державну службу», є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до Листа Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, який надісланий до суду від 21.11.2017 року № 9488, посада, яку обіймав ОСОБА_5, а саме начальник відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, станом на 21.11.2017 року, є вакантною (а.с. 166).

Таким чином, суд першої інстанції цілком правомірно поновив ОСОБА_5 на посаді, з якої він був незаконно звільнений, а саме, на посаді начальника відділу контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, оскільки належним способом захисту порушеного права є поновлення на посаді, з якої позивача протиправно звільнено.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_5 (а.с. 48), яка надана Відповідачем, грошове забезпечення позивача, яке виплачувалось за останні два місяці, що передували звільненню, а саме вересень-жовтень 2016 року становило 6019,01 гривень. В листопаді 2016 року виплата заробітної плати не здійснювалась. Таким чином, середньоденне грошове забезпечення складало - 98,67 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з моменту звільнення з 14 грудня 2016 року по 22 листопада 2017 року (343 дня * 98,67 = 33843,81) грн.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування наказу №328-К від 13.12.2016 року, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними у справі матеріалами та підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року по справі № 815/7420/16, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст Постанови складено - 06 березня 2019 року.

Суддя-доповідач Семенюк Г.В.
Судді Крусян А.В. Яковлєв О.В.