Справа № 460/2982/18
Суддя: Щербаков В.В.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2019 року м. РівнеСправа №460/2982/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області
про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (далі ГУ ДСНС у Рівненській області) про визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні; стягнення коштів: невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 150311,00грн.; за час затримки розрахунку виплати вказаної допомоги за період з 20.11.2017 по 01.11.2018 в сумі 117682,35грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ГУ ДСНС у Рівненській області від 16.11.2017 №287о/с звільнено зі служби за станом здоровя. Проте, з моменту звільнення і станом на дату подання адміністративного позову з ним не проведено остаточний розрахунок при звільненні, зокрема не виплачено одноразової грошової допомоги при звільненні. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 04.12.2018 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Разом з тим, судом встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву (відзив).

У встановлений судом строк відповідачем до суду подано відзив, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. Відзив обґрунтовано тим, що у виданій відповідачем довідці щодо суми заборгованості з виплати грошового забезпечення позивача не вказано суми компенсації за невикористану щорічну відпустку, яку просив стягнути з відповідача. А також, покликаючись до статей 116, 117 КЗпП України стверджував, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні позивача у розмірі середньоденного заробітку за кожен день затримки. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 15.01.2019 позовну заяву в частині визнання бездіяльності протиправною щодо невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні залишено без розгляду.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просить суд стягнути з ГУ ДСНС у Рівненській області невиплачену одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 150311,00грн. та кошти за час затримки розрахунку виплати вказаної допомоги за період з 20.11.2017 по 01.11.2018 в сумі 117682,35грн. Разом з тим, заява містить клопотання про розподіл судових витрат, які складаються із судового збору в сумі 1176,82грн. та витрат на правову допомогу 1800,00грн.

Ухвалою суду від 15.01.2019 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими доказами, судом встановлено наступне.

Наказом Управління пожежної охорони УМВС України в Рівненській області від 04.10.1994 №54о/с ОСОБА_1 призначений на посаду пожежного 4-ї воєнізованої пожежної частини по охороні ОП «Азот» з присвоєнням спеціального звання «старшина внутрішньої служби».

В подальшому позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, МНС України, ДСНС України на посадах пожежного, командира відділення, молодшого інспектора, начальника караулу, заступника начальника частини, начальника частини заступника начальника загону.

Наказом ГУ ДСНС у Рівненській області від 16.11.2017 №287о/с заступника начальника першого державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Рівненській області з охорони обєктів ПАТ „Рівнеазот (далі ДПРЗ-1) ОСОБА_1 звільнено зі служби в ДСНС України у відставку, припинено контракт за станом здоровя виключено з кадрів ДСНС України та знятий з усіх видів забезпечення.

Разом з тим, наказом від 16.11.2017 №287о/с визначено, що начальнику відділу (головному бухгалтеру) відділу економіки і фінансів ГУ ДСНС України після надходження коштів для утримання першого державного пожежно-рятувального загону ГУ ДСНС України у Рівненській області з охорони обєктів ПАТ „Рівнеазот провести повний розрахунок при звільненні відповідно до вимог наказу МВС України від 23.04.2015 № 475 «Про затвердження Інструкції про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту», виплатити премію за жовтень, листопад 2017 року (по день звільнення включно) в розмірі 800%. Здійснити розрахунок та виплатити належну грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби. Вислуга років для нарахування грошової допомоги при звільненні складає 25 років.

Водночас, згідно з листом ГУ ДСНС України від 27.09.2018 №02-4652/08, належне грошове забезпечення за весь період проходження служби по дату звільнення включно виплачене в повному обсязі. Заборгованість перед ОСОБА_1 по виплаті грошового забезпечення відсутня. На даний час рахується заборгованість по виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 150311,00грн., яка буде виплачена після надходження коштів від ПрАТ «Рівнеазот».

Таким чином, позовні вимоги щодо нарахованої та невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в сумі 150311,00грн. не заперечується відповідачем.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Питання, повязані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням) врегульовані спеціальним законодавством.

Так, відносини, пов'язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, у тому числі, порядок проходження служби цивільного захисту, соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту, врегульовані нормами Кодексу цивільного захисту України.

Відповідно до частини першої статті 101 Кодексу цивільного захисту України, служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.

Частиною першою статті 115 Кодексу цивільного захисту України визначено, що держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів управління та сил цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Згідно зі статтею 125 Кодексу цивільного захисту України держава гарантує достатнє грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту з метою створення умов для належного та сумлінного виконання ними службових обовязків.

Порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту визначено Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.04.2015 №475, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.05.2015 за №544/26989, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція №475).

Пунктами 2, 3 Інструкції №475 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від посади, спеціального звання, тривалості та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу належать: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, що мають постійний характер, премії) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пункту 4 Інструкції №475, грошове забезпечення виплачується, зокрема, особам рядового і начальницького складу, які займають посади осіб рядового і начальницького складу, передбачені штатами в державних пожежно-рятувальних підрозділах (частинах).

Відповідно до ч.1 ст.103 Кодексу цивільного захисту України, щодо проходження служби цивільного захисту може бути укладено контракт про проходження служби цивільного захисту - з особою, яка призначається на посаду рядового або начальницького складу служби цивільного захисту (пункт перший).

У відзиві на позовну заяву відповідач стверджував, що невиплата одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу є наслідком порушення ПАТ РІВНЕАЗОТ договірних зобовязань з відповідачем в частині своєчасного та повного проведення розрахунків за договором про надання послуг з пожежно-рятувальної охорони обєктів ПАТ РІВНЕАЗОТ, оскільки вказані кошти є джерелом фінансування грошового забезпечення у ДПРЗ-1, що доводить, на думку відповідача, відсутність його вини щодо невиплати грошового забезпечення позивачу.

З приводу чого суд зазначає, що укладення контракту з роботодавцем, яким наразі є відповідач, саме по собі не звільняє від зобовязання проведення вчасного нарахування та виплати одноразової грошової допомоги та не створює передумов для віднесення наслідків неналежного або невчасного вчинення таких дій на позивача.

Суд зазначає, що зі сторони ПАТ РІВНЕАЗОТ будь-яких зобовязань за укладеним контрактом між позивачем та відповідачем немає. Це означає, що обовязок вчасного нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у відносинах публічної служби з позивачем покладено саме на відповідача та не залежить від виконання або невиконання договірних зобовязань позивача з ПАТ РІВНЕАЗОТ.

Відповідно до пункту 7 Інструкції №475, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, визначених у кошторисі органу управління (підрозділу) на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 9 Інструкції №475 визначено, що підставами для виплати грошового забезпечення є: наказ керівника (начальника) органу управління (підрозділу) про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, та встановлення відповідних окладів, надбавок, доплат тощо; наказ керівника (начальника) навчального закладу про зарахування на навчання із встановленням відповідних окладів, надбавок, доплат тощо; наказ про зарахування у розпорядження; наказ про усунення від виконання службових обовязків, відсторонення від виконання службових повноважень, відсторонення від повноважень на посаді.

Згідно з пунктами 10, 11 Інструкції №475, грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу за місцем їх постійної служби. Виплата особам рядового і начальницького складу грошового забезпечення проводиться один раз за поточний місяць у період з 20 по 25 числа. У той самий термін виплачується грошове забезпечення за перерахунками у звязку з присвоєнням чергового спеціального звання, призначенням на іншу посаду, зміною розміру відсоткової надбавки за вислугу років тощо.

Суд враховує, що згідно з позицією Європейського суду з прав людини реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням гарантованих виплат, що здійснюються за рахунок бюджетних коштів, та базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (наприклад, Кечко проти України, заява №63134/00, п.26 рішення від 08.11.2005; Сук проти України, заява № 10972/05, п.24 рішення від 10.06.2011).

Зокрема, в частині 23 рішення Кечко проти України (заява №63134/00) Європейський суд зазначає: Суд зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач як субєкт владних повноважень та юридична особа публічного права не може відмовляти у виплаті одноразової грошової допомоги з підстави невиконання певного договірного зобовязання іншою юридичною особою, позаяк забезпечення права на отримання вказаної допомоги на підставі укладеного контракту в силу норм Кодексу цивільного захисту України та Інструкції №475 покладено на відповідача.

Отже, невиплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні призвела до порушення права позивача на своєчасну оплату праці у відносинах публічної служби.

Станом на дату прийняття рішення у даній справі одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 150311,00грн. позивачу не виплачена.

Таким чином, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом стягнення невиплаченого одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 150311,00грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 розділу XХVІІ «Грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту» Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.07.2018 №623, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 16.08.2018 за №936/32388 (чинної на момент розгляду справи судом), визначено, що особам рядового і начальницького складу, звільненим з органу управління (підрозділу), виплата грошового забезпечення проводиться: тим, хто обіймав на день звільнення посади,- до дня здавання справ включно, при цьому на здавання справ надається не більше 10 днів із дня отримання органом управління (підрозділом) наказу про звільнення; слухачам і курсантам навчальних закладів цивільного захисту - до дня виключення зі списків перемінного складу навчальних закладів цивільного захисту включно; тим, хто на день звільнення перебував у розпорядженні,- до дня здавання справ включно. На здавання справ надається не більше 5 днів із дня отримання органом управління (підрозділом) наказу про звільнення.

Водночас, вказаною Інструкцією не передбачено порядку здійснення виплати різниці в заробітку за час затримки розрахунку. Тобто, спеціальне законодавство не регулює вказане питання, а тому суд згідно з положеннями ч.6 ст.7 КАС України вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Відповідно до положень ст.166 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (ст.117 КЗпП України).

Таким чином, підставою для виплати звільненому працівнику середнього заробітку є встановлений судом факт затримки власником або уповноваженим ним органом розрахунку.

Згідно з п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100), у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із п.3 розділу ІІІ Порядку №100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Враховуючи інформацію, щодо нарахування та виплату грошового забезпечення підполковника служби цивільного хисту заступника начальника ДПРЗ-1 ДСНС України у Рівненській області з охорони обєктів (ПрАТ «Рівнеазот») ОСОБА_1 за період з 01.04.2017 по 16.11.2017 середньоденна заробітна плата позивача складала 496,55грн.

За таких обставин, розмір плати за час затримки розрахунку позивача за період з 20.11.2017 по 01.11.2018 становить 117682,35грн. (496,55 х 237).

Відповідно до п.3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з п.171.1 ст.171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов'язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього заробітку визначена без утримання такого податку та інших обов'язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Зважаючи на викладене, змінені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Враховуючи положення ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1).

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судового збору в сумі 1176,82грн., що підтверджується квитанцією від 01.11.2018 №35.

Відтак, судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору в зазначеній сумі підлягають відшкодуванню.

Щодо розподілу витрат, повязаних з розглядом справи, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1).

При цьому, статтею 134 КАС України передбачає, що витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат субєкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч.2).

Разом з тим, частиною 3 статті 134 КАС України регламентовано, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи повязані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обовязковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Так, на підтвердження витрат на правову допомогу позивача надано угоду про надання правової допомоги від 20.09.2018, укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_2, яка здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 22.12.2005 №486; акт наданих послуг від 01.11.2018 на суму 2000,00грн.; копію квитанції від 01.11.2018 №36 на суму 2000,00грн. з призначенням платежу: «Надання правничої допомоги адвокатом»..

При цьому, позивач у клопотанні щодо розподілу судових на правничу допомогу просить стягнути з відповідача такі витрати в сумі 1800,00грн.

У постанові ОСОБА_3 Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (№11-562ас18) судом було висловлено правову позицію, що склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначено в абз.268 Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»: «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" [ВП], заява N 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V)».

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи та наданих позивачем доказів понесення витрат на правничу допомогу, суд вважає цілком обґрунтованою вартість послуг адвоката, які є співмірними виконаним адвокатом роботам (наданим послугам), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, відповідно до умов угоди від 20.09.2018. Разом з тим, оскільки у клопотанні щодо відшкодування витрат на правничу допомогу заявлені в меншій сумі ніж у розрахункових документах, то витрати на професійну правничу допомогу, понесені позивачем у даній справі, підлягають розподілу в сумі 1800,00грн.

Відповідачем не виконано обовязку, покладеного на нього положеннями ч.7 ст.134 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (вул.Гетьмана Полуботка, 37, м.Рівне, 33028; ідентифікаційний код 38610634) на користь ОСОБА_1 (вул. Гайдамацька, 11/55, м.Рівне, 33000; ідентифікаційний код НОМЕР_1) невиплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 150311,00грн. (сто п'ятдесят тисяч триста одинадцять гривень).

Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (вул.Гетьмана Полуботка, 37, м.Рівне, 33028; ідентифікаційний код 38610634) на користь ОСОБА_1 (вул. Гайдамацька, 11/55, м.Рівне, 33000; ідентифікаційний код НОМЕР_1) за час затримки розрахунку виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 20.11.2017 по 01.11.2018 в сумі 117682,35грн. (сто сімнадцять тисяч шістсот вісімдесят дві гривні тридцять п'ять копійок).

Стягнути із суб'єкта владних повноважень - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (вул.Гетьмана Полуботка, 37, м.Рівне, 33028; ідентифікаційний код 38610634), за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача ОСОБА_1 (вул. Гайдамацька, 11/55, м.Рівне, 33000; ідентифікаційний код НОМЕР_1) судові витрати:

- судовий збір в сумі 1176,82грн. (одна тисяча сто сімдесят шість гривень вісімдесят дві копійки);

- витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1800,00грн. (одна тисяча вісімсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд (пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 березня 2019 року.

Суддя Щербаков В.В.