Справа № 0440/7190/18
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0440/7190/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року про забезпечення адміністративного позову за заявою представника позивача Єременко І.Л. та прокуратури Дніпропетровської області

у адміністративній справі № 0440/7190/18 за позовом Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» до Міністерства охорони здоров'я України, та третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Генеральної прокуратури України, прокуратури Дніпропетровської області, Міністерства внутрішніх справ України, Громадської організації «Асоціація психіатрів України» і третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров'я України» про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетовського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», який в особі його представника за довіреністю Єременко І.Л., звертаючись до суду з вимогами про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства охорони здоров'я України «Про реорганізацію Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №1673 від 14.09.2018 р., заявив про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров'я України «Про реорганізацію Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» №1673 від 14.09.2018 р з підстав попередження знищення єдиного в країні спеціального лікувального закладу, здатного виконувати рішення суду про застосування примусових заходів медичного характеру щодо осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння проти життя особи або які за своїм психічним станом та характером вчинених діянь становить особливу небезпеку для суспільства, а також недопущення руйнації трудового колективу закладу і звільнення медичного персоналу, що є критичним з огляду на неможливість забезпечити чергові зміни з обслуговування хворих і суворого нагляду за ними протягом доби. Окремо, мотивуючи необхідність зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров'я України №1673 від 14.09.2018 р., заявник акцентує увагу на тому, що головою ліквідаційної комісії вчиняються дії, що тягнуть за собою тяжкі наслідки, у т.ч. підбурювання хворих з активним типом особливої суспільної небезпеки до написання заяв про переведення їх без відповідного рішення суду до психіатричних лікарень за місцем проживання, що не може мати законної практичної реалізації.

Представником залученої до участі у цій справі третьою особою прокуратури Дніпропетровської області також подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного Наказу №1673 в частині п. 2 щодо визначення Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» правонаступником всього майна, усіх прав та обов'язків Лікарні, а також заборони голові комісії з реорганізації вчиняти дії, визначені підп.4, 5 п. 6 Наказу №1673, та заборони директору Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» вчиняти дії, визначені підп.3 п.7 Наказу №1673, до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» є закладом охорони здоров'я, призначеним для застосування, за рішенням суду, примусових заходів медичного характеру до осіб, які хворі на психічні розлади і за своїм психічним станом та характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становлять особливу небезпеку для суспільства і потребують госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом. У заяві також зазначено, що у разі задоволення позовних вимог позивача відсутність майна та документів, утворених у процесі діяльності, унеможливить належне застосування за рішенням суду примусових заходів медичного характеру до осіб, які хворі на психічні розлади, і за своїм психічним станом та характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становлять особливу небезпеку для суспільства і потребують госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, та ускладнить ефективний захист прав та інтересів позивача. Таким чином, без вжиття заходів забезпечення адміністративного позову як для позивача, так і необмеженого кола інших осіб можуть настати певні негативні наслідки, які за своєю суттю будуть гіршими ніж ті, що можуть настати у випадку задоволення заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено частково, а заяву прокурора про забезпечення позову задоволено в повному обсязі, та до набрання законної сили судовим рішенням у справі №0440/7190/18: зупинено дію п.2 Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14.09.2018 року №1673 «Про реорганізацію ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про визнання Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» правонаступником всього майна, усіх прав та обов'язків Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України»; заборонено Голові комісії з реорганізації Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» вчиняти дії, визначені п.п. 4, 5 п.6 Наказу №1673 «Про реорганізацію Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», щодо проведення інвентаризації майна, яке знаходиться на балансі Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», активів, пасивів, зобов'язань та здійснення передачі майна, правовстановлюючих документів, документів, утворених у процесі діяльності до Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України»; а також заборонено директору Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» вчиняти дії, визначені п.п.3 п.7 Наказу №1673 «Про реорганізацію Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», щодо прийняття майна, майнових прав інтелектуальної власності, правовстановлюючих документів та документів, утворених в процесі діяльності Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України». В іншій частині заяви позивача судом відмовлено.

Зазначена ухвала суду першої інстанції оскаржена в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав неповного врахування фактичних обставин, які суттєво впливають вирішення питання забезпечення позову у цій справі, та порушення норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим просить скасувати ухвалу по забезпечення позову та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяв позивача в особі його представника за довіреністю Єременко І.Л. та прокурора стосовно забезпечення позову у цій справі в повному обсязі.

Представники позивача, відповідача та третіх осіб по справі Міністерства внутрішніх справ України і Громадської організації «Асоціація психіатрів України» (на стороні позивача), та Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров'я України» (на стороні відповідача) в судове засідання не прибули. При цьому позивач та залучені ним до участі у справі на стороні позивача треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Міністерство внутрішніх справ України і Громадська організація «Асоціація психіатрів України» - про причини неявки їх представників в судове засідання не повідомили, заяв про відкладення розгляду даної справи не надсилали, а позивачем та Державною установою «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров'я України» було надіслано заяви про відкладення розгляду на іншу дату з підстав зайнятості їх представників участю у інших справах.

Обговоривши заяви позивача та третьої особи на стороні позивача про відкладення розгляду апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову у цій справі, з урахуванням думки прибувших в судове засідання представників сторін по цій справі та того, що явка сторін по справі не визнавалася обов'язковою, а участь в судовому засіданні є правом, яким позивач, відповідач та треті особи по справі мали можливість скористуватися і з урахуванням чисельності працюючих у них осіб, при наявності бажання, мали б забезпечити явку їх представників в судове засідання, судова колегія з метою забезпечення розгляду справи у розумний строк і без порушення визначених КАСУ строків, визнала за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності не прибувших за викликом суду представників Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», Міністерства охорони здоров'я України, та третіх осіб Міністерства внутрішніх справ України, Громадської організації «Асоціація психіатрів України» та Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров'я України».

Заслухавши пояснення представників Генеральної прокуроратури України та прокуратури у Дніпропетровській області, обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача та заперечення проти її задоволення, а також перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення фактичних обставин стосовно необхідності забезпечення позову у цій справі та правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, якими врегульовано питання вжиття заходів на забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування ухвали у цій справі, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору у даній справі є визнання протиправним та скасування наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14.09.2018р. №1673, яким прийнято рішення реорганізувати Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» шляхом приєднання до Державної установи «Центр психічного здоров'я та моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров'я України», внаслідок чого під час розгляду даної справи про оскарження Наказу №1673, голова комісії з реорганізації позивача і директор Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» в одній особі може розпорядитися майном, яке знаходиться на балансі Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», його активами на власний розсуд.

Розглядаючи заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що питання про законність оскаржуваного Наказу є суспільно значимим питанням, дія якого зачіпає інтереси держави та громадян не лише у сфері охорони здоров'я (у т.ч. самого закладу, його працівників та осіб, які перебувають у ньому на лікуванні та є суспільно-небезпечними), а й у сфері охорони суспільного порядку, виконання судових рішень, пов'язаних з обмеженням свободи громадян, забезпечення у державі дії принципу законності та верховенства права. А на підтвердження зазначеного, суд у тому числі посилається на наведену в листі Генеральної прокуратури України №16/5-379вих-18 від 09.10.2018р. інформацію про передчасність, неможливість та економічну необґрунтованість переведення пацієнтів з психіатричної лікарні з суворим наглядом до інших лікувальних закладів у зв'язку з відсутністю відповідної державної програми, розрахунків навантаження на заклади, не виділення необхідного державного фінансування на реконструкцію та облаштування визначених у Переліку закладів.

Крім того, суд першої інстанції узяв до уваги, що Державний заклад «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» є закладом охорони здоров'я, призначеним для застосування, за рішенням суду, примусових заходів медичного характеру до осіб, які хворі на психічні розлади і за своїм психічним станом та характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становлять особливу небезпеку для суспільства і потребують госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, а Державна установа «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» в свою чергу не спеціалізується на лікуванні хворих і застосуванні примусових заходів медичного характеру та розташована у м. Київ і не має ні окремої території місцезнаходження, ні спеціальної акредитації, ні відповідної інфраструктури, де були б створені необхідні умови для надання медичної психіатричної допомоги та для виконання судових рішень про застосування примусових заходів медичного характеру з відповідним режимом нагляду.

При цьому, суд також визнав за необхідне врахувати, що до предмета діяльності Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» входить дослідження та обробка даних, розробка проектів та пропозицій, вивчення та наукове обґрунтування певних питан, але відсутні функції з виконання судових рішень про застосування примусових заходів медичного характеру з суворим наглядом в порядку передбаченому ст.ст.92, 94, 96 Кримінального Кодексу України, При цьому, пп.4 п.6 Наказу №1673 голові комісії з реорганізації Шуму С.С. доручено забезпечити проведення інвентаризації майна, яке знаходиться на балансі Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», активів, пасивів, зобов'язань та здійснення передачі майна до Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ Україн, а пп.5 передбачено передачу до Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» майна, правовстановлюючих документів, документів, утворених у процесі діяльності Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України».

За наведених вище обставин та зважаючи на спрямування заходів забезпечення у цій справі лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили рішенням суду, а також встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення оскаржуваного Наказу в частині може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду, оскільки у разі задоволення позовних вимог позивача відсутність майна та документів, утворених у процесі діяльності унеможливить належне застосування за рішенням суду примусових заходів медичного характеру до осіб, які хворі на психічні розлади, і за своїм психічним станом та характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становлять особливу небезпеку для суспільства і потребують госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, та ускладнить ефективний захист прав та інтересів позивача, суд першої інстанції дійшов висновку щодо доцільності часткового задоволення поданих представником позивача та прокуратурою Дніпропетровської області заяв про забезпечення позову в частині.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки хоча і наводив обґрунтування підстав, за наявності яких доводи відповідача не були взяті до уваги, суд вирішуючи питання про забезпечення позову фактично надав перевагу доводам заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів, але без урахування принципів розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову, а також без належної оцінки спроможності запропонованого заходу забезпечити захист прав позивача про який він просить звертаючись до суду з позовом у цій справі, та без врахування наслідків забезпечення позову конкретно визначеним заявниками способом (заходом), у тому числі і прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Для правильного вирішення питання про забезпечення позову, суд зобов'язаний був відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст.150 КАС України перевірити доводи заявників виходячи з двох ключових питань, а саме: 1) чи може невжиття заявлених до вжиття у цій справі заходів істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; та 2) чи є очевидними ознаки протиправності оскаржуваного у цій справі позивачем наказу МОЗ №1673 від 14.09.2018 р., та порушення прав, свобод або інтересів позивача у цій справі, що є необхідною передумовою для вжиття заходів до забезпечення позову. І лише після отримання позитивних відповідей на зазначені питання, суд мав би визначитися який із передбачених ст.151 КАСУ способів слід застосувати на забезпечення позову у цій справі.

Проте, у даному випадку, суд першої інстанції здійснив неналежну оцінку обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів та не пересвідчився у визначений законом спосіб про наявність підстав для забезпечення позову.

Зокрема, судом не було враховано, що згідно затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України № 202-0 № 17.10.2012 Статуту Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», уповноваженим органом управління зазначеного закладу є Міністерство охорони здоров'я України (п.1.2), яке здійснює управління щодо господарського використання державного майна і участі в управлінні трудового колективу (п.6.1), здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, передано закладу, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням ним (п.7.1). Також саме Міністерство охорони здоров'я, як уповноважений орган управління визначає головні напрямки роботи закладу (п.7.2.1), приймає рішення про реорганізацію, ліквідацію закладу, призначає ліквідаційну комісію, затверджує ліквідаційний баланс (п.7.2.2),проводить моніторинг діяльності закладу, забезпечує проведення ревізії фінансово-господарської діяльності (п.7.2.7), здійснює контроль за фінансовою (бюджетною) та штатною дисципліною закладу (п.7.2.8), забезпечує контроль за ефективним використанням та збереженням майна і коштів закладу, забезпечує проведення інвентаризації майна (п.7.2.9), забезпечує управління і збереження матеріальних носіїв секретної інформації та здійснення заходів щодо охорони державної таємниці (п.7.2.18), та інше. При цьому, майно закладу є державною власністю та закріплюється за ним лише на праві оперативного управління (п.8.2), а основними джерелами формування майна закладу є кошти Державного бюджету (п.8.3), і передавати майно чи здійснювати відчуження об'єктів державної власності (майна), та використовувати кошти заклад має право лише за погодженням Уповноваженого органу управління (п.8.4).

Наведені положення Статуту закладу та ненадання позивачем і прокурором належних доказів на підтвердження порушення прав Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» у разі невжиття судом заходу по забороні Голові комісії з реорганізації Державного закладу проводити інвентаризацію майна, яке знаходиться на балансі закладу, активів, пасивів, зобов'язань та здійснення передачі майна, правовстановлюючих документів, документів, утворених у процесі діяльності до закладу, та по забороні директору Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» приймати майно, майнові права інтелектуальної власності, правовстановлюючі документи та утворених в процесі діяльності документи - свідчать не тільки про безпідставність рішення суду щодо забезпечення позову у наведений спосіб, а й про втручання суду в діяльність Міністерства охорони здоров'я України шляхом позбавлення його чітко визначених Статутом закладу повноважень: контролю за фінансовою (бюджетною) та штатною дисципліною закладу; за ефективним використанням та збереженням майна і коштів закладу; забезпечення проведення інвентаризації майна та управління і збереження матеріальних носіїв секретної інформації і т.д.

Тобто, забороняючи Голові комісії з реорганізації Державного закладу та директору Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» вчиняти певні дії, які їм було доручено здійснити Уповноваженим органом управління закладу позивача, суд у такий спосіб зупинив діяльність Міністерства охорони здоров'я України в частині безпосереднього керівництва закладом позивача і контролю за його діяльністю, а також унеможливив МОЗ України, як власника майна, доступ до цього майна, переданого закладу, що суперечить завданню адміністративного судочинства та визначеній КАСУ меті застосування заходів забезпечення позову і ніяким чином не забезпечує позов у цій справі, оскільки на даний час державна реєстрація реорганізації юридичної особи позивача шляхом її приєднання до Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15.05.2003 р. № 755-IV вже проведена і до Єдиного державного реєстру внесено запис про рішення уповноваженого органу, а визначені у п.п. 4, 5 п.6 та п.п.3 п.7 Наказу МОЗ №1673 дії є частиною здійснення процедури реорганізації Державного закладу за рішенням Уповноваженого органу управління та є не правом, а обов'язком для виконання як Головою комісії з реорганізації Державного закладу та директором Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» .

Зупинення судом першої інстанції у наведений в попередньому абзаці спосіб процедури реорганізації закладу позивача також як і зупинення дії п.2 Наказу МОЗ №1673, який стосується визнання Державної установи «Центр психічного здоров'я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» правонаступником всього майна, усіх прав та обов'язків Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» - суперечить положенням: п.10.2 Статуту закладу, яким встановлено, що у разі реорганізації закладу вся сукупність його прав та обов'язків переходить до його правонаступників; ст. 104 ЦКУ і ст. 59 Господарського кодексу України, якими визначено, що Юридична особа припиняє свою діяльність, передаючи все своє майно, права та обов'язки іншим юридичним особам - правонаступникам внаслідок реорганізації (через злиття, приєднання, поділ, перетворення) або ліквідації; а також Положенню про Міністерство охорони здоров'я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 267, яким визначено повноваження Міністерства охорони здоров'я України, як уповноваженого органу управління закладу позивач.

Підсумовуючи вищенаведене, а також враховуючи правовий статус закладу позивача, який є бюджетною неприбутковою установою, що користується закріпленим за ним державним майном на праві оперативного управління, а Міністерство охорони здоров'я України є Уповноваженим органом управління який не тільки реалізує право держави як власника майна, що передано в оперативне управління позивача, а і визначає напрямки діяльності позивача, затверджує Статут і зміни до нього, організує структуру закладу, приймає на роботу та звільняє головного лікаря закладу та інше, що стосується діяльності закладу позивача - судова колегія визнає, що оскаржуваним позивачем у цій справі Наказом МОЗ №1673 взагалі не можуть бути порушені права та інтереси позивача в розумінні правової позиції Конституційного суду України, наведеної в рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004. Відповідно, у суду взагалі відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі з метою запобігання істотного ускладнення виконання рішення суду або унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, судова колегія діючи відповідно до пункту другого частини першої статті 315 та частини першої статті 317 КАС України, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу відповідача та скасувати ухвалу суду першої інстанції з підстав: неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; та неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, з ухваленням у справі іншого рішення по відмову у задоволені заяв про забезпечення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.151-154, 317, 321, 322, 325, 327 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров'я України - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року - скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволені заяв Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» в особі представника Єременко І.Л. і прокуратури у Дніпропетровської області про забезпечення адміністративного позову про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства охорони здоров'я України від 14.09.2018 року №1673 «Про реорганізацію ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» - у повному обсязі.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов