Справа № 160/8677/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2018-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2018 року Справа № 160/8677/18
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: визнати протиправною відмову ГУ ПФУ в Дніпропетровській області в призначенні їй пенсії по втраті годувальника шляхом переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, та зобов'язати відповідача призначити шляхом переведення, нарахувати та виплатити їй пенсію у зв'язку з втратою годувальника з моменту звернення, тобто з 17.10.2018 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона перебуває на обліку у Саксаганському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком. 17.10.2018 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника, а саме щодо переведення з одного виду пенсії на інший, але 02.11.2018 року позивачу було надано відповідь, якою відмовлено в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії по втраті годувальника протиправними, а тому звернулася до суду за захистом свої прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2018 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні за ст.263 КАС України. Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
До суду 17.12.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що 17.10.2018 року позивач звернулася із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника. 02.11.2018 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом № 3027/03.20-26 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника, враховуючи, що документи надані позивачем було видано органами фонду з території, які непідконтрольні українській владі (Донецькою Народною Республікою), тому вважаються недійсними.
Також, відповідач зазначає, що підставою відмови позивачу у переведення її на пенсію у зв'язку з втратою годувальника стало те, що для підтвердження факту перебування на утриманні чоловіка ОСОБА_3, позивач надала довідку про реєстрацію та склад сім'ї, видану 25.07.2018 року Приватним підприємством Донецької народної Республіки «Стожковское». Але Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. №1207-VIІ визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку не передбачені законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.3 ст.9 зазначеного Закону, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які не підконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню, тому відповідач вважає, що позивачем не було надано документів про перебування членів сім'ї на утриманні померлого годувальника. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням (а.с.12).
17.10.2018 року позивач звернулася до Саксаганського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії по втраті годувальника (переведення з одного виду пенсії на інший). У заяві позивач просила призначити пенсію по втраті годувальника за наявними у відповідача матеріалами пенсійної справи померлого 16 червня 2018 року ОСОБА_3, який отримував пенсію за віком у Саксаганському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (а.с.13-14).
Матеріалами справи підтверджується, що померлий 16 червня 2018 року ОСОБА_3 був чоловіком позивача, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, та за життя отримував пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 (а.с.17, 18).
Проте, на заяву про призначення пенсії по втраті годувальника (переведення з одного виду пенсії на інший) 02.11.2018 року за №3027/03.20-26 відповідачем було прийнято рішення «Щодо відмови в призначенні пенсії у зв'язку з втратою годувальника». Відмова обґрунтована тим, що будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню (а.с.16).
Вирішуючи даний спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.
Згідно із ст.10 Закону №1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Таким чином, керуючись приписами статей 9, 10 Закону №1058-IV, суд вважає, що позивач обґрунтовано маючи призначену пенсію за віком, обрала пенсію у зв'язку з втратою годувальника.
Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Відповідно до п.п.10 п.2.3 Розділу II Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», до заяви про призначення пенсії членам сім'ї померлого пенсіонера повинні бути додані необхідні документи, зазначені в цьому пункті. Заробіток у такому випадку визначається за документами, що є в пенсійній справі померлого годувальника, або за поданими додатково документами відповідно до вимог частини першої статті 40 Закону.
Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» - м. Шахтарськ (у тому числі смт Контарне, смт Московське, смт Сердите, с-ще Дубове, с-ще Лобанівка, смт Стіжківське, с-ще Вінницьке, с-ще Чумаки, с-ще Вікторія, с-ще Гірне, с-ще Дорофієнко, с-ще Зарічне, с-ще Кищенко) відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Проте, пенсійна справа ОСОБА_3 була переведена та зберігається на території підконтрольній Україні, а саме, зазначена особа перебувала на обліку у Саксаганському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та отримувала пенсію за віком, яка була визначена уповноваженим органом виконавчої влади України, тобто Пенсійним фондом України.
Згідно із ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та ч.1 ст.48 КЗпП України, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Померлий ОСОБА_3 отримував пенсію за віком як шахтар, відповідно до ст.14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», оскільки з 15.01.1969 року по 04.06.1980 року працював підземним прохідником на шахті «Стіжківська», з 05.06.1980 року по 17.12.2004 року працював горноробочим очисного вибою підземним на шахті «Комсомолець Донбасу» підприємства «Шахтарськвугілля», що підтверджується його трудовою книжкою (а.с.19-20).
Разом з тим, пільговий стаж роботи померлого ОСОБА_3 підтверджується також протоколом №1 від 09 червня 1994 року, наказом №1191к від 14.09.1994 року «Про результати атестації робочих місць», переліком виробництв, робіт, професій, посад та показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо тяжкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, затвердженого наказом №1191к від 14.09.1994 року, наказом №376 від 28.03.2000 року «Про результати атестації робочих місць» та переліком виробництв робіт, професій, посад та показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо тяжкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, затвердженого наказом №376 від 28.03.2000 року, наказом №747 від 29 травня 2013 року про доповнення наказу №1191к від 14.09.1994 року «Про результати атестації робочих місць» (а.с.24-27).
Також, довідкою №505 від 25.07.2018 року підтверджується, що позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, були разом зареєстровані за місцем проживання у АДРЕСА_3 (а.с.29).
Довідкою №05-5279 від 27.09.2018 року підтверджується дохід ОСОБА_3 із січня 1993 року по грудень 1997 року (а.с.28).
Щодо відмови відповідачем у зв'язку із тим, що документи були не оформлені відповідно до норм чинного законодавства України, суд вважає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані "намібійські винятки" Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.10.2018 року по справі №235/2357/17 (а.с.32-33).
Отже, враховуючи особливі обставини, що склалися в даних спірних правовідносинах, а саме, що позивач є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, позбавлений можливості з об'єктивних причин отримати та надати уточнюючу довідку у встановленому законом порядку, яка б підтверджувала трудовий стаж померлого ОСОБА_3, але суд вважає, що позивачем було подано всі необхідні документи щодо визначення їй пенсії по втраті годувальника шляхом переведення з пенсії за віком, тому суд вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у переведенні.
Згідно із ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року)) визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.
Згідно із ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р. № 1706-VІІ (далі - Закон № 1706-VІІ), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ст.2 Закону № 1706-VІІ, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Згідно із частинами 2, 3 ст.7 Закону № 1706-VІІ, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню з викладених вище підстав.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 704,80 грн., що документально підтверджується оригіналом квитанції, наявним в матеріалах справи (а.с.3), отже, судовий збір у сумі 704,80 грн. підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладено, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 263 КАС України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області в призначенні ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника шляхом переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.
Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 704,80 грн. (сiмсот чотири гривнi 80 копiйок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційної-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя Кучма К.С.