Справа № 640/3424/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

06 березня 2019 року м. Київ № 640/3424/19

Суддя Окружного адміністративного суду м. Києва Шевченко Н.М., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами Державної авіаційної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАНЕЙР» про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

Державна авіаційна служба України звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАНЕЙР», у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАНЕЙР» на користь Державної авіаційної служби України заборгованість зі сплати державних зборів до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях у сумі 119542,96 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Разом з тим, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших форм захисту від стверджуваних порушень прав чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Такий обмежувальний принцип щодо можливості звернення суб'єкта владних повноважень з позовом до суду адміністративної юрисдикції зазначений і в п. 5 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб'єкту законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Отже, у вищевказаній нормі процесуального законодавства наведено вичерпний перелік випадків, у яких фізичні чи юридичні особи можуть бути відповідачами в адміністративному процесі за позовами суб'єктів владних повноважень.

Можливість звернення суб'єкта владних повноважень до суду адміністративної юрисдикції має бути пов'язана з виконанням ним владних управлінських функцій у межах повноважень та за умови, що право на таке звернення прямо передбачене законом.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 800/414/17 (П/9901/77/18), від 29.08.2018 у справі № 816/2394/16 (№11-412апп18).

Як убачається з позовної заяви, Державна авіаційна служба України звернулась до суду з метою стягнення з відповідача заборгованості зі сплати державних зборів до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях, посилаючись на положення Повітряного кодексу України, Положення про Державну авіаційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 520 від 08.10.2014, Постанову Кабінету Міністрів України № 819 від 28.09.1993 «Про створення Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях».

Згідно з ч. ч. 4, 7 ст. 12 Повітряного кодексу України для забезпечення реалізації основних напрямів державної політики у сфері авіаційної діяльності та використання повітряного простору України, утримання та забезпечення діяльності уповноваженого органу з питань цивільної авіації з метою виконання покладених на нього завдань та функцій, участі та представництва України у міжнародних авіаційних організаціях та інших заходах діє Державний спеціалізований фонд фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях. Забезпечення надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях здійснює уповноважений орган з питань цивільної авіації.

Так, згідно з п. 1 Положення про Державну авіаційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 520 від 08.10.2014, Державна авіаційна служба (Державіаслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури, який реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Підпункт 19 пункту 4 вищевказаного Положення визначає, що Державіаслужба відповідно до покладених на неї завдань забезпечує надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Таким чином, наведене свідчить, що Державна авіаційна служба України здійснює забезпечення надходження та використання коштів Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що Повітряний кодекс України та інші Закони України у сфері авіації та використання повітряного простору не наділяють Державну авіаційну службу України правом звернення до суду щодо стягнення заборгованості зі сплати державних зборів до Державного спеціалізованого фонду фінансування загальнодержавних витрат на авіаційну діяльність та участь України у міжнародних авіаційних організаціях.

У позовній заяві позивач не наводить жодної правової норми, яка прямо передбачає право Державної авіаційної служби України, як суб'єкта владних повноважень, звертатись до адміністративного суду із відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатність мати процесуальні права та обов'язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами).

Слід наголосити, що органи державної влади, інші державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи, а також підприємства, установи, організації (юридичні особи) завжди наділені одночасно адміністративною процесуальною правоздатністю та дієздатністю.

Суд вважає, що вищезазначені обставини вказують на відсутність у позивача владних управлінських повноважень на звернення до суду з подібними позовними вимогами, що у свою чергу виключає можливість розгляду даної справи по суті заявлених позовних вимог, внаслідок відсутності, у даному випадку, у Державної авіаційної служби України адміністративної процесуальної дієздатності.

Аналогічну правову позицію висловлено Шостим апеляційним адміністративним судом у постанові від 04.02.2019 у справі № 826/7884/18.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 826/2793/18, від 06.02.2019 у справі № 810/3046/17, якими на переконання позивача підтверджено наявність у Державної авіаційної служби України підстав для звернення до суду з метою реалізації своїх повноважень, оскільки у вищевказаних справах предмет спору (підстави звернення) до суду є відмінним від предмету позову даної позовної заяви.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Таким чином, адміністративний позов Державної авіаційної служби України підлягає поверненню.

Керуючись статтями 2, 5, 19, 169, 241, 242, 256, 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

1.Позовну заяву Державної авіаційної служби України повернути.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому 256 КАС України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко