Справа № 0940/2317/18
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1815/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кухтея Р.В., Шевчук С. М.;

за участю секретаря судового засідання Джули В. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 0940/2317/18 (головуючий суддя Чуприна О. В., м. Івано-Франківськ) за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України про визнання незаконним та скасування наказу "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" за №224 від 02.12.2011,-

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2018 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом було зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , до начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України про визнання незаконним та скасування наказу "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" за №224 від 02.12.2011.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу з мотивів пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 було оскаржено його в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що позивачем не було пропущено строку звернення до адміністративного суду, так як позивач не був ознайомлений під підпис із оскаржуваним наказом, і в особовій справі військовослужбовця ОСОБА_1 такого наказу немає.

Представник позивача - Дем`янів І. М., у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким направити справу до Івано-Франківського окружного адміністративного суду для розгляду в іншому складі суду.

Інші особи, у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Дем`яніва І. М., перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Згідно частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частинами 2 і 3 вказаної вище статті Кодексу визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому слово "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте, або які дії вчинені.

Частиною 5 статті 122 коментованого Кодексу визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З аналізу частин 2, 3 і 5 статті 122 КАС України слідує, що процесуальний закон обмежує право звернення особи до адміністративного суду певними часовими рамками, що сприяє юридичній визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

За змістом частини 1 статті 123, частини 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач має право звернутися до суду з заявою про його поновлення, в якій вказати про підстави для поновлення строку та зобов`язаний додати докази поважності причин його пропуску.

Згідно пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Перевіряючи поважність причин пропуску строку звернення з адміністративним позовом, суд встановлює обставини, які стосуються дотримання строку звернення до суду, до яких, зокрема, слід віднести: початок перебігу строку, момент завершення строку, та наявність (відсутність) обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення до суду та "добросовісність" заявника. Під останнім слід розуміти обставини, які свідчать про умисне чи недбале ставлення особою, яка звертається в суд (планує звернутися), до правил обчислення і застосування відповідних строків такого звернення.

Встановлено, що ОСОБА_1 уже звертався 06.03.2012 і 02.04.2012 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із позовними заявами, в яких позовною вимогою, серед інших, була визнання незаконним та скасування наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" за №224 від 02.12.2011, тобто позовна вимога, яка заявлена ОСОБА_1 у позовній заяві від 06.12.2018 із реєстраційним номером провадження 0940/2327/18.

В Івано-Франківському окружному адміністративному суді зберігаються провадження №2а-692/12/0970 і справа №2а-957/12/0970, що сформовані за вказаними позовними заявами ОСОБА_1 .

Так, в описовій частині адміністративного позову, зареєстрованого в Івано-Франківському окружному адміністративному суді 06.03.2012 (справа №2а-692/12/0970), позивач зазначає, що згідно наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України за №224 від 02.12.2011 його позбавлено військового звання "майор" (а.с.8 справа №2а-692/12/0970).

Вищезазначені доводи також викладені позивачем у позовній заяві і заяві про поновлення строку звернення, які зареєстровані в Івано-Франківському окружному адміністративному суді 02.04.2012 у справі №2а-957/12/0970) (а.с.6, 14 справа №2а-957/12/0970).

В матеріалах адміністративної справи №2а-692/12/0970 міститься, поданий ОСОБА_1 як позивачем, витяг із наказу Командувача Повітряних сил Збройних Сил України від 22.12.2011 за №916, в якому зазначено підставу для видання даного наказу - наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України за №224 від 02.12.2011, який позивач знову оскаржує вже в грудні 2018 року (а.с.13).

Безпосередньо, в матеріалах адміністративної справи №2а-957/12/0970 міститься засвідчена копія самого оскаржуваного наказу від 02.12.2011 за №224, згідно якого ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності - позбавлено військового звання (а.с. 32-33 справа №2а-957/12/0970), інформаційна довідка до наказу Генерального штабу Збройних Сил України від 02.12.2011 за №224 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" (а.с.34 справа №2а-957/12/0970), аркуш бесіди з заступником командира військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 (а.с.38 справа №2а-957/12/0970). Окрім того, у заяві від 16.01.2012 адресованій позивачем на ім`я Генерального прокурора України державного радника юстиції України Пшонки В.П., вказано як додаток до даної заяви: "копія акту проведення службового розслідування по факту з`ясування причин та умов, які посприяли скоєнню правопорушення заступником командира військової частини НОМЕР_1 з матеріально-технічного забезпечення майором ОСОБА_1 від 08.11.2011 на 5 арк." (а.с.41-46 справа №2а-957/12/0970).

Відтак, матеріали провадження №2а-692/12/0970 і справи №2а-957/12/0970 свідчать, що позивач був обізнаний про оскаржуваний наказ і його зміст ще 06.03.2012.

Слід також відмітити, що позивач і його первинний представник ( ОСОБА_3 ) особисто були присутні в судових засіданнях 20.04.2012, 08.05.2012 і 07.06.2012 у розгляді адміністративної справи №2а-957/12/0970 за позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних Сил України, Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, Військової частини НОМЕР_1 , в якій суд, поряд з іншим, розглядав і вирішував позовну вимогу про визнання незаконним та скасування наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України за № 224 від 02.12.2011 (а.с.87-91 справа №2а-957/12/0970).

Як зазначив суд матеріали адміністративної справи №2а-957/12/0970 містять засвідчену копію оскаржуваного наказу.

За особистою заявою ОСОБА_1 суд ухвалою від 07.06.2012 залишив без розгляду вказану позовну заяву.

Крім того, судом з`ясовано, що представник позивача ОСОБА_2 24.09.2018 ознайомлювався з усіма матеріалами справи №2а-957/12/0970 і отримав копії документів (а.с.114 справа №2а-957/12/0970).

Колегія суддів зазначає, що представник позивача ОСОБА_2 , стверджуючи, що оскаржуваний наказ №224 від 02.12.2011 не направлявся відповідачем на адресу ОСОБА_1 та про відсутність даного наказу в матеріалах особової справи позивача, не підтвердив жодним чином таке не направлення на адресу позивача оскаржуваного наказу, не обґрунтував чому відповідач повинен був направляти такий наказ безпосередньо на адресу позивача, не надано доказів відсутності даного наказу саме у матеріалах особової справи позивача.

Щодо твердження апелянта про відсутність в особовій справі ОСОБА_1 оскаржуваного наказу №224 від 02.12.2011, то даний факт не свідчить про необізнаність позивача з 2012 року щодо його існування, а наявність такого наказу в матеріалах адміністративної справи №2а-957/12/0970, провадження у якій відкрито саме за позовом ОСОБА_1 про його скасування, в засіданнях якої останній брав особисту участь, свідчить, що ОСОБА_1 знав безпосередньо про такий наказ.

По друге, ОСОБА_1 не заперечує про обізнаність із номером і датою наказу ще з 2012 року, так як не заперечує факт оскарження останнього у 2012 році, в тому числі факт оскарження наступного наказу від 22.12.2011 за №916 про звільнення із військової служби, в якому міститься посилання як підстава для його видання - наказ начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України за №224 від 02.12.2011. Втім, в січні 2019 року, позивач вже просить врахувати те, що він не був ознайомлений із його змістом.

Відсутність, як стверджує позивач, особистого його підпису на оскаржувану наказі, але знання про існування такого наказу з 2012 року не є тим обґрунтуванням, яке свідчить про можливість бути обізнаним про такий наказ в період з 2012 по грудень 2018 року.

Також, визначення ОСОБА_1 у 2012 року як відповідача суб`єкта владних повноважень у вигляді Генерального штабу України як органу, який очолює видавець оскаржуваного наказу, а в 2018 році - начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, а також назви документа у 2018 році про притягнення дисциплінарної відповідальності, а у 2012 році - позбавлення військового звання, немає юридичного значення при вирішенні питання дотримання строків звернення до суду щодо оскарження наказу від 02.12.2011 за №224, оскільки основним для суду є з`ясування обставини коли ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про те, що підставою для прийняття наказу в 2011 році про звільнення з військової служби є саме наказ №224 від 02.12.2011 позивач, як свідчать матеріали провадження №2а-692/12/0970 і справи №2а-957/12/0970, ОСОБА_1 було відомо ще з 2012 року.

Згідно із пунктом 46 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13 від 29.01.2016), одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений "особливими і непереборними" обставинами.

У пункті 47 Рішення зазначено, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип resjudicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Суд зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, що повинно бути підтверджено належними доказами.

З огляду на вказане, виходячи з положень статті 122 КАС України, доводи і аргументи апелянта є не обґрунтованими, наслідком чого є висновок суду про пропущення позивачем місячного строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що згідно з ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви позивачу, ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду першої інстанції, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 229, 243, 250, 272, 311, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2019 року про повернення позовної заяви у справі № 0940/2317/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

На постанову протягом тридцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді Р. В. Кухтей
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.