Справа № 727/1138/19
Суддя: Волошин С. О.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/1138/19
Провадження № 2-а/727/36/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі: головуючого судді: Волошина С.О.

секретар судових засідань: ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст.286 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 (проспект Незалежності, 92-б/10, м.Чернівці) до інспектора роти №2 взводу №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці з адміністративним позовом до відповідача інспектора роти №2 взводу №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 21.01.2019 року інспектором роти №2 взводу №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3 винесено постанову серія НК №423515 від 21.01.2019 року про накладення адміністративного стягнення, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова протиправна, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, без будь-яких правових підстав та підлягає скасуванню. Стосовно факту, начебто вчиненого порушення, зазначає що він керуючи автомобілем HONDA CRV, номерний знак НОМЕР_1, рухався по трасі Н-10 206 км. дороги Івано-Франківськ Чернівці в сторону міста Снятин і в с. Оршівці здійснив, згідно правил дорожнього руху маневр - обгін транспортного засобу, який рухався попереду із дуже малою швидкістю.

Здійснюючи маневр обгону він виїхав на смугу зустрічного руху, пересвідчившись, що вона вільна від транспортних засобів, а після завершення маневру повернувся на займану смугу, ще до початку суцільної лінії дорожньої розмітки.

При цьому, жодних порушень ПДР України ним допущено не було, маневр був виконаний із дотриманням усіх вимог, що ставляться до водія, який керує транспортним засобом.

Після завершення обгону його зупинив інспектор роти №2 взводу №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенант поліції ОСОБА_3 та повідомив, що він порушив ПДР, зокрема, правила обгону, перетнувши розмітку 1.1, обігнавши інший транспортний засіб та виніс оскаржувану постанову про порушення ним ч.2 ст. 122 КУпАП. З постановою позивач не погоджується, оскільки вказані в постанові факти не відповідають обставинам справи, він пояснив інспектору, що правил дорожнього руху не порушував, а здійснив маневр із дотриманням ПДР України та у строгій відповідності до норм чинного законодавства.

На усні пояснення і заперечення інспектор не реагував, жодних доказів його винуватості, при складанні адміністративної постанови йому не було надано, жодних свідків, які б підтвердили факт правопорушення не було.

Оскільки він поспішав, а його доводи були проігноровані інспектором поліції ОСОБА_3 він підписав протокол, усвідомлюючи, що вимушений буде відстоювати свою невинуватість у судовому порядку. Вважає дії поліцейського ОСОБА_3 протиправними та такими, що порушують його права, передбачені ст. 268 КУпАП, Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позивач в позові звертає увагу на те, що поліцейським ОСОБА_3 також було порушено норми процесуального права, зокрема фактично ніякого розгляду справи не було, що також порушило його права на захист. Дані дії відповідача суперечать нормам КУпАП та рішенню Конституційного суду України у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП від 26 травня 2015 року за № 5-рп/2015.

Згідно даного рішення Конституційного суду України є те, що Україна проголошена демократичною, правовою державою, в якій права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обовязком держави (ст. 1, ч. 2 ст. З Конституції України). Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6 Конституції України).

Згідно з Кодексом ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч. 1,2 ст. 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245).

Відповідачем було проігноровано вимоги Основного закону України та Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема ст.268, а також було знехтуване вказаними законодавчими гарантіями захисту моїх прав і свобод як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Тобто з усіх прав, передбачених Конституцією України, Кодексом України про адміністративне правопорушення, йому було залишено лише одне право - оскаржити вказане рішення.

Крім того, законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року по справі № 5-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, положеннями ч. 5 даної статті передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Проте, будь-яких змін в ст. 276 КУпАП вказаним Законом не вносились, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, що в контексті Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року по справі № 5-рп/2015 необхідно означає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Вказує, що в його випадку розгляд справи мав би відбуватись в Управлінні патрульної поліції в Чернівецькій області за адресою: 58000, м. Чернівці, вул. Заводська, 22. Якби розгляд справи відбувався відповідно до вимог чинного законодавства, у нього була б можливість скористатись правовою допомогою адвоката, підготуватись до захисту своїх прав, а саме він зміг би подати докази, заявити клопотання про витребування відеозаписів з камер зовнішнього спостереження, а також інших клопотань. Проте цього всього його було позбавлено відповідачем ОСОБА_3 та не прийнято до уваги.

Крім того, в обґрунтування своєї правової позиції також посилався на рішення Вищого адміністративного суду України № К/800/37207/15 від 26 жовтня 2016 року, яке було ухвалене після прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII.

Вищий адміністративний суд України дійшов наступних правових висновків: «Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження у випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке порушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП».

Тобто, вищевказані рішення судів вищих інстанцій спрямовані на те, щоб права і свободи людини і громадянина були захищені на найвищому рівні, щоб посадові особи діяли лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, щоб ніхто не міг бути підданий заходу впливу в звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснювалось на основі суворого додержання законності.

Отже, постанова серії НК №423515 від 21.01.2019 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу - не відповідає вимогам закону і обставинам справи, оскільки під час розгляду даної справи було грубо порушено його права та законні інтереси, не застосовано правову норму, яка підлягала застосуванню, позивача позбавили права на захист, право на справедливий розгляд даної справи тощо. Крім того, не було встановлено жодного доказу вчинення ним адміністративного правопорушення.

Просив визнати протиправними дії інспектора роти №2 взводу №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 щодо розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серія НК №423515 від 21.01.2019 року, винесену інспектором роти №2 взводу №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3, відносно нього та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять пять) гривень.

Згідно ст.286 ч.1 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

31 січня 2019 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці по даній справі відкрито провадження в порядку ст.286 КАС України, призначено справу до розгляду та надано відповідачу строк для подачі відзиву на адміністративний позов.

12 лютого 2019 року Відповідачем спрямовано на адресу суду відзив на адміністративний позов в якому відповідач зазначив, що вказаний позов є необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства.

Зокрема відповідач вказував, що з матеріалів про адміністративне правопорушення було встановлено, що 21.01.2019 року приблизно о 10 год. 45 год. інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3, під час патрулювання, було виявлено, що водій автомобіля НОМЕР_2, в Чернівецькій області на автодорозі Н-10 206 км. в с. Оршівці Чернівецької області, порушив вимоги горизонтальної розмітки, а саме перетнув розмітку 1.1. (вузька суцільна лінія), яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, чим порушив пункт 8.5.1 ОСОБА_4 дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, якими визначено, що горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Лінії 1.1 і 1 3 перетинати забороняється. Якщо лінією 1.1 позначено місце стоянки, майданчик для паркування або край проїзної частини, суміжний з узбіччям, цю лінію перетинати дозволяється.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобовязані знати й неухильно дотримувати вимог нього Закону, ОСОБА_4 дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3. ОСОБА_4 дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих ОСОБА_4, а також бути взаємно ввічливими. У відповідності до п. 2.3.6) ОСОБА_4 дорожнього руху водій зобов'язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення ОСОБА_4 дорожнього руху.

Частиною 1 статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно підвідомчості відноситься ст. 122 КУпАП.

Лейтенант поліції ОСОБА_3 представився Позивачу та відповідно до порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, поліцейським, було розяснено Позивачеві його права та відповідно винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Негайно, після закінчення розгляду справи, лейтенант поліції ОСОБА_3 оголосив позивачу винесену постанову серії НК № 423515 від 21.01.2019 року.

Відеозапис з нагрудної камери поліцейського повністю спростовують пояснення позивача щодо того, що він здійснив обгін транспортного засобу згідно ОСОБА_4 дорожнього руху.

Натомість, позивач пояснює факт свого правопорушення несприятливими погодними умовами поведінкою водія іншого транспортного засобу.

Вказані в позові обставини не вказують на жодне порушення з боку суб'єкта і повноважень, яке могло б слугувати підставою для скасування винесеного рішення.

Враховуючи те, що виявлення та припинення правопорушень у сфері забезпечення дорожньою руху є прямим обов'язком відповідача відповідно до законодавства України, та те, що позивач не зазначив у позовній заяві щодо порушення відповідачем будь-якого із принципів, підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Таким чином, з огляду на все вищезазначене, в діях Позивача є склад адміністративного правопорушення, відповідачем дотримана процедура та порядок складання адміністративних матеріалів. Постанова серії НК № 423515 від 21.01.2019 року обґрунтована, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством. Доводи Позивача безпідставні, необґрунтовані, просили в задоволенні позовних вимог громадянина ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

25 лютого 2019 року позивачем спрямовано на адресу суду відповідь на відзив, де позивач підтримав всі обставини викладені в позові, додатково вказав, що в той день змінилися погодні умови і дорожнє покриття було вкрите свіжо випавши снігом, машина яку він обганяв, пришвидшила рух, що не дало йому можливості одночасно після обгону повернутися у власний ряд, але саме те місце де він завершував маневр і повертався в ряд руху, було чистим від снігу і він чітко бачив, що жодних порушень ПДР України він не вчиняв. Вважає, що жодних доказів його винуватості відповідачем не надано. Вважає, що інспектором не дотримано вимог ст.ст.245, 280 КУпАП. Вважає, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, постанова винесена інспектором Ковальчуком А.П. є протиправною, необґрунтованою та безпідставною, вона повністю не відповідає обставинам справи, обставини вказані в ній не відповідають дійсності, є надуманими та неправдивими, а також під час її винесення були допущені грубі порушення норм матеріального та процесуального права, а тому вона повинна бути визнана як протиправна та підлягає скасуванню. Позов підтримав повністю та просив задовольнити з підстав викладених в ньому та у відповіді на відзив.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, спрямував на адресу суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.4 ст.229 КАС України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу без сторін на підставі наявних у ній матеріалів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В ч.1 ст.5 КАС України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави .

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.2 ст.286 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Суд, виходячи з даних вимог закону, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовну заяву необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 січня 2019 року інспектором роти №2 взводу №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3, винесено постанову серії НК№423515 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с.9).

Відповідно до зазначеної постанови позивач ОСОБА_2 21 січня 2019 року о 10.45 год. керуючи транспортним засобом HONDA CR-V, державний номерний знак НОМЕР_1 на трасі Н-10 206 км. в с.Оршівці, керуючи транспортним засобом порушив правила обгону перетнув розмітку 1.1 обігнавши інший транспортний засіб, чим порушив п.п.14.6 е ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП (а.с.9).

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо своєчасного, всебічного, повного і обєктивного зясування обставин справи, вирішення її у відповідності із законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Виносячи оскаржувану постанову, відповідач дотримався вимог статей 251, 254, 283 КУпАП і прийняв повне, законне і обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого не викликав сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості.

Судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що відповідачем порушено порядок розгляду справи, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя і п'ята статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Крім того, наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Також визначено, що постанова виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

З урахуванням наведених вище правових норм, суд зазначає, що доводи позивача щодо порушення інспектором порядку розгляду є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому застосуванні норм матеріального та процесуального права.

При цьому, судом враховано, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст.

Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення "за місцем його вчинення", яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення ОСОБА_4 дорожнього руху, зокрема передбачених ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення таких правопорушень.

Аналогічної позиції дотримуються колегії суддів Сьомого апеляційного адміністративного суду у справах №296/8840/17 постанова від 12.11.2018 р., у справі №286/1324/18 постанова від 05.11.2018 р., у справі №676/7499/18 постанова від 19.12.2018 р.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 536/583/17 (провадження №К/9901/4973/18).

Крім цього, процес розгляду справи відповідав вимогам ст. 279 КУпАП, обставини передбачені ст.280 КУпАП з'ясовувалися, враховано те, що позивач вину свою частково визнав, надав пояснення та зауваження щодо конкретної дорожньої обстановки, тощо.

Зокрема щодо самого факту вчинення позивачем порушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, слід зазначити наступне.

Так, частиною 2 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил обгону у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до розділу 34 ОСОБА_4 дорожнього руху України «Дорожня розмітка» - горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в'їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Як виняток, за умови забезпечення безпеки дорожнього руху, дозволяється перетинати лінію 1.1 для об'їзду нерухомої перешкоди, розміри якої не дають змоги здійснити її безпечний об'їзд, не перетинаючи цю лінію, а також обгону поодиноких транспортних засобів, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год.

Згідно п.3.25 ПДР України "Обгін заборонено". Забороняється обгін усіх транспортних засобів (крім поодиноких, що рухаються із швидкістю менше 30 км/год).

Відповідно до п.14.6 «е» ПДР України, обгін заборонено на дорогах, що мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку.

Крім цього, відповідно до п.14.6 «в» ПДР України, обгін заборонено ближче ніж за 50 м перед пішохідним переходом у населеному пункті і 100 м поза населеним пунктом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Враховуючи викладені норми закону, та як вбачається зі змісту позовної заяви та оглянутих в судовому засіданні відеоматеріалів, позивач підтверджує факт вчинення ним самого обгону, але зазначає, що обгін ним здійснено з дотриманням ПДР України.

Однак, такі твердження позивача спростовуються наданими відповідачем відеоматеріалами, а саме як вбачається з оглянутого в судовому засіданні відео з нагрудних камер поліцейських, позивач ОСОБА_2 не заперечував самого факту здійснення ним обгону транспортного засобу який рухався попереду нього, перетнувши при цьому суцільну смугу руху та не вказував інспектору поліції на те, що автомобіль який він обганяв, рухався зі швидкістю менше 30км./год. Крім цього, на відео позивач підтверджує, що рухався зі швидкістю 50 км/год., а автомобіль попереду рухався повільніше і під час здійснення обгону, останній почав пришвидшуватись і йому довелось додати ще швидкості.

Таким чином, позивачем не надано жодних підтверджень того, що ним здійснено обгін транспортного засобу, який рухався зі швидкістю менше 30 км/год. При цьому, визнання того факту, що йому прийшлось перевищити дозволену в населеному пункті швидкість 50 км/год. (10:30:31 хвилина відео), у звязку із одночасним збільшенням швидкості автомобілем який він обганяв, обєктивно спростовує твердження позивача про те, що обгін здійснено в межах ПДР України (а.с.24).

Крім цього, з пояснень позивача на відео вбачається підтвердження факту вчинення обгону безпосередньо перед самим пішохідним переходом, у звязку з несприятливими погодними умовами та підвищенням швидкості руху транспортного засобу який рухався попереду нього, що в свою чергу також підтверджує факт перетинання позивачем зустрічної смуги руху, тобто порушення вимог ОСОБА_4 дорожнього руху України.

Крім цього, той факт, що на відрізку автодороги Н-10 206 км. в с.Оршівці перед постом УПП, де позивачем здійснено обгін, розташована розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія), підтверджується загальнодоступною інформацією з Гугл мап автодороги.

Крім цього, при зверненні до суду, позиція позивача була обґрунтована тим, що відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд погоджується, із вказаним твердження втім звертає увагу, що відповідно до ч.4 ст. 161 КАС Українки, позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Всупереч свого обовязку надання доказів позивач при зверненні до суду та під час початку судового розгляду не зазначив будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема: що відповідач порушив порядок розгляду адміністративної справи, не повідомив про час та місце розгляду справи; не надано доказів того, що працівником поліції проігноровано пояснення позивача; не зазначено доказів того, що позивач здійснював обгін транспортного засобу який рухався зі швидкістю менше 30км/год., не надано доказів того, що обгін здійснено позивачем ще до початку суцільної лінії дорожньої розмітки, хоча посилання на це міститься в позовній заяві.

Беззаперечно на відповідача, як суб'єкта владних повноважень, покладено тягар доказування наявності складу адміністративного правопорушення, однак відповідачем, відповідно до ст. 77 КАС України надано суду відеоматеріали з нагрудних камер поліцейських, згідно яких вбачається порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху України.

Крім цього, наявні у справі докази, зокрема, постанова та відеоматеріали, дають суду підстави зробити висновок про те, що позивачем вчинено обгін транспортного засобу через суцільну горизонтальну лінію дорожньої розмітки, що є порушенням вимоги п.14.6 «е» ПДР. Тому суд приймає доводи позивача як такі, що не підтверджені матеріалами справи і вважає, що факт порушення позивачем ч.2 ст.122 КУпАП доведеним.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні, ухваленому 29 червня 2007 року у справі "О'Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства", Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов'язки у правовому полі.

Згідно з п.1.1 ПДР України, ці ОСОБА_4 відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих ОСОБА_4.

Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ОСОБА_4 дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 р. вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 90 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв'язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання ними правами.

Судом враховано, що відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 згідно розділу III пункту 10 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.11 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» до основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням ОСОБА_4 дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Таким чином, суд вважає, що інспектором роти №2 взводу №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенантом поліції ОСОБА_3 здійснено контроль за дотриманням ПДР України та за експлуатацією транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Судом встановлено, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності прийнята уповноваженою на те особою, в межах її компетенції, з дотриманням порядку, визначеного КУпАП.

Таким чином, виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні в судовому засіданні обставин справи, досліджених доказів, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, суд прийшов до висновку, що дії інспектора щодо накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП на позивача є правомірними та законними, доводи позивача про те, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню є недоведеними та необґрунтованими, оскільки доказів, які б спростовували вищевказану постанову по справі про адміністративне правопорушення, з боку позивача не надано. При розгляді справи були з'ясовані і доведені обставини, які свідчать, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП. Вина позивача ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, доведена. В зв'язку з викладеним позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.286 КАСУ, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення субєкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.33, 245, 251, 252, 254, 258, 268, 279, 280, 283, 287 КУпАП, ст.ст.5, 6, 9, 10, 11, 12, 72, 77, 241-246, 257-263, 286 ч.4, 295 КАС України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу VІІ Перехідних положень КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до інспектора роти №2 взводу №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, залишити без задоволення.

Постанову інспектора роти №2 взводу №1 БУПП в Чернівецькій області лейтенанта поліції ОСОБА_3 серії НК №423515 від 21.01.2019 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 за ст.122 ч.2 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425грн., залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

СУДДЯ С.О.Волошин