Справа № 826/10536/18
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Коротких А.Ю.,

суддів: Ганечко О.М.,

Сорочка Є.О.,

при секретарі Григорук В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної міграційної служби України, третя особа - Управління державної міграційної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення №188-18 від 15.06.2018 року, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Державної міграційної служби України, третя особа - Управління державної міграційної служби у Вінницькій області, в якому просив: визнати неправомірним та скасувати рішення ДМС України від 15.06.2018 року № 188-18 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов'язати ДМС України повторно розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства; зобов'язати ДМС України визнати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державна міграційна служба України подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На адресу суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу від представників позивача, з проханням апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 24.11.2017 року ОСОБА_3 був затриманий в міжнародному пункті пропуску «Нові Яриловичі» Українськими прикордонниками в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України при виїзді з України до Республіки Білорусь, відповідно до протоколу затримання, оскільки за даними Генерального Секретаріату Інтерполу від 20.11.2017 року він знаходиться у міжнародному розшуку за вчинення злочину передбаченого частиною 2 статі 431 Кримінального кодексу Республіки Білорусь (т.1, а.с.60-63).

З часу затримання ОСОБА_3 його представник неодноразово звертався до відповідача із зверненнями про визнання ОСОБА_3 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (т.1, а.с.26-37).

15 червня 2018 року Державною міграційною службою України було винесено рішення №188-18 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Республіки Білорусь - ОСОБА_3 (т.1, а.с.20).

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначає Закон України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 року № 3671-VI (далі - Закон).

Відповідно до пунктів 1 та 13 частини 1 статті 1 Закону біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань. Особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Пунктом 4 статті 1 Закону визначено, що додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з частиною 2 статті 13 Закону особа, яка звернулася за наданням статусу біженця чи додаткового захисту і стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов'язана подати відповідному органу міграційної служби відомості, необхідні для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, відповідно до постанови слідчого КДБ Республіки Білорусь, обвинувачується в скоєні злочинів, передбачених частиною 2 статі 431 Кримінального кодексу Республіки Білорусь за систематичні передачі хабарів, в тому числі в великих розмірах-директору ТОВ «АНШАНС ПЛЮС».

25 липня 2017 року відносно ОСОБА_3 прокуратурою Республіки Білорусь було порушено кримінальну справу.

Крім того, як зазначив позивач, жодного повідомлення про порушення відносно нього кримінальної справи ані йому особисто, ані його родичам, які проживають на території Республіки Білорусь, ані законним представникам надано не було.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 не переховувався від будь-яких правоохоронних органів, проживає на території України вже тривалий час на законних підставах, має посвідку на постійне проживання в Україні та зареєстроване місце проживання.

Більш того, ОСОБА_3 був затриманий при перетині Українсько-Білоруського кордону, що свідчить про відсутність намірів переховуватись.

Посвідку на постійне проживання ОСОБА_3 отримав від 10.10.2017 року, новий паспорт громадянина Республіки Білорусь НОМЕР_1 було видано МВС Республіки Білорусь 11.08.2017 року.

Таким чином, на момент останнього звернення позивача, жодних кримінальних проваджень на території Республіки Білорусь проти ОСОБА_3 не було и не могло бути, оскільки в іншому випадку жодного з вказаних документів він би не отримав.

На підставі вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 має обґрунтовані побоювання стати жертвою політичних переслідувань.

Також суд звертає увагу, що матеріали особової справи ОСОБА_3, а також наявні в матеріалах адміністративної справи відомості, свідчать про те, що відповідачем не надано належної оцінки доводам позивача про наявність у нього обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань на політичному ґрунті в Республіки Білорусь.

Більш того, відповідачем не було поставлено вимоги щодо надання додаткових відомостей ні від позивача, ні від органів державної влади для уточнення інформації щодо ситуації у країні громадянської належності позивача станом на час прийняття оскаржуваного рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Ситуація у країні походження при визнанні статусу біженця є доказом того, що суб'єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об'єктивним положенням у країні та історією, яка відбулася особисто із заявником.

З урахуванням викладеного суд вважає, що ОСОБА_3 надав всі наявні у нього документи та обґрунтував свої побоювання стати жертвою політичних переслідувань.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що рішення про відмову в наданні статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту від 15.06.2018 року № 188-18 винесене без врахування всіх обставин справи, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Поряд з цим, колегія суддів приймає аргументи апеляційної скарги щодо тієї обставини, що зобов'язуючи міграційну службу прийняти рішення про визнання позивача особою, яка потребує додаткового захисту, суд втрутився у дискреційні повноваження відповідного суб'єкта владних повноважень.

Під дискреційним повноваженням розуміють такі повноваження, які надають певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Адміністративний суд, перевіряючи правомірність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», зокрема частиною 5 статті 10 визначено, що рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту приймає центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Отже, саме до дискреційних повноважень ДМС України належить вирішення питання щодо визнання позивача особою, яка потребує додаткового захисту.

Тому колегія суддів приймає доводи скаржника про те, що суд першої інстанції перебрав на себе повноваження суб'єкта владних повноважень, чим допустив порушення норм матеріального права, а саме - приписів частини 5 статті 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Колегія суддів зазначає, що суд під час вирішення справи щодо оскарження відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, не повноважний визнавати особу біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а може лише визнати рішення відповідного органу протиправним, скасувати його та зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання ДМС України визнати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 біженцем, з прийняттям в цій частині нового рішення про зобов'язання Державної міграційної служби України повторно розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з урахуванням висновків, викладених в постанові.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державної міграційної служби України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання ДМС України визнати громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 біженцем - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобов'язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_3 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до вимог чинного законодавства.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Ганечко О.М.

Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 04 березня 2019 року.