Справа № 807/314/18
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№857/230/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Затолочного В.С.,

при секретарі судового засідання: Гнатик А.З.

з участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у справі №807/314/18, винесене головуючим суддею Ващиліним Р.О., проголошене о 15.01 год у м. Ужгороді, повний текст рішення складений 18.10.2018 р. за адміністративним позовом Управління Мукачівської греко-католицької єпархії до Державного реєстратора Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна ОСОБА_4, Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна треті особи Міністерство освіти і науки України, Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,-

В С Т А Н О В И В:

Управління Мукачівської греко-католицької єпархії звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Державного реєстратора Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна ОСОБА_4, Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Міністерство освіти і науки України, Державний вищий навчальний заклад «Ужгородський національний університет» про визнання протиправним та скасування рішення від 06.06.2017р. індексний номер 35539866 державного реєстратора Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права державної власності на будівлю бібліотеки загальною площею 2148,3 кв.м. за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Капітульна, буд. 9 за власником Міністерством освіти і науки України та права господарського відання на будівлю бібліотеки загальною площею 2148,3 кв.м. за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Капітульна, буд. 9 за Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що незважаючи на наявні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про зареєстроване за Управлінням Мукачівської греко-католицької єпархії право власності на будівлю за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Капітульна, буд. 9, відповідач в порушення законодавчих вимог без необхідних документів прийняв оскаржене рішення про реєстрацію права власності на будівлю за зазначеною адресою за Міністерством освіти і науки України та права господарського відання за Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет». Зазначає, що в даному випадку спір про право відсутній, а предметом позову є виключно рішення субєкта владних повноважень.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна ОСОБА_4 від 06.06.2017 р. індексний номер 35539866 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права державної власності на будівлю бібліотеки загальною площею 2148,3 кв.м. за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Капітульна, буд. 9 за власником Міністерством освіти і науки України та права господарського відання на будівлю бібліотеки загальною площею 2148,3 кв.м. за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Капітульна, буд. 9 за Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет». Стягнуто з Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна на користь Управління Мукачівської греко-католицької єпархії за рахунок бюджетних асигнувань 1762 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет» подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суперечить нормам матеріального права та ухвалене з порушеннями норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Апелянт зазначає, що судом не враховано норми матеріального права, які повинні бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 27 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-1V палаті - ОСОБА_6 № 1952-IV) державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об'єкт незавершеного будівництва, може бути проведена зокрема на підставі п.п. 7, 8 цієї ж статті, а саме: рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Вважає, що відповідачами не було порушено п. 44 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою KM України від 25.12.2015р. № 1127 (надалі - Постанова КМУ № 1127), згідно якого для державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна державної власності, будівництво якого завершено, та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної власності на такий об'єкт, подаються тільки ті документи, які передбачені пунктами 1 та 2. Матеріалами справи підтверджується, що з врахуванням вищезазначених норм матеріального права скаржником було подано всі необхідні і достатні документи (Наказ МОН України про закріплення майна на праві господарського відання та Державний акт на право постійного користування землею). Таким чином, державна реєстрація будівлі бібліотеки, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Капітульна, буд. 9, вчинена на підставах та в порядку передбаченому нормами матеріального права, оскільки проведена щодо одного з об'єктів нерухомого майна (бібліотеки, що знаходиться в господарському віданні третьої особи за вказаною адресою), а не стосовно культової споруди, що належить позивачу. Тобто, в даному конкретному випадку судом не враховано, що фактично за однією адресою знаходяться різні об'єкти нерухомого майна, а саме: будівля кафедрального собору за адресою: пл. Бачинського, буд. 1, м. Ужгород, Закарпатська область, та будівля бібліотеки УжНУ за адресою: вул. Капітульна, буд. 9, м. Ужгород, Закарпатська область.

Одночасно суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неповного встановлення обставин та не доведення обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, оскільки не підтверджені відповідними доказами, тобто висновок суду є безпідставним і обґрунтовується тільки припущеннями.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а вимоги за апеляційною скаргою - такими, що до задоволення не підлягають. Вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку, що державний реєстратор при виконанні покладених на нього повноважень зобов'язаний здійснити певні обов'язкові дії з метою перевірки наявності чи відсутності підстав для проведення тієї чи іншої реєстраційної дії. До таких, зокрема, відносить перевірка відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, для чого державний реєстратор обов'язково повинен використовувати відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно (старого Реєстру), а також запитувати від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію, необхідну для такої реєстрації. Відповідач, розглядаючи заяву керівника ДВНЗ «УжНУ» від 29.05.17 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на будівлі, що розташовані за адресою: вул. Капітульна, буд. 9, м. Ужгород, Закарпатська область, передбачені Законом обов'язки не виконав. Перевірку відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами не здійснив, не використав відомості Реєстру прав власності на нерухоме майно, не надсилав запити до органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію щодо зареєстрованого права власності на будівлю. В результаті, його неналежне виконання визначених законом обов'язків призвело до наявності в Державному реєстрі прав суперечливих відомостей стосовно одного і того об'єкта нерухомого майна, а саме - того, що належить на праві власності позивачу. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представники позивача проти апеляційної скарги заперечили, надали пояснення аналогічні наведеним у відзиві на апеляційну скаргу та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Крім цього зазначили, що відповідач на виконання оскаржуваного рішення сам скасував своє рішення.

Інші учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені по дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 травня 2009 року та рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №89 від 25 березня 2009 року «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна», 14 травня 2009 року Державним реєстратором Комунального підприємства Ужгородської міської ради «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» прийнято рішення про реєстрацію права власності за Управлінням Мукачівської греко-католицької єпархії на будівлі та споруди за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Капітульна, буд. 9.

В подальшому, у звязку зі зміною поштової адреси вказаної будівлі на нову: пл. Бачинського, буд. 1, м. Ужгород, Закарпатська область, за заявою Мукачівської греко-католицької єпархії на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради №201 від 31 травня 2011 року «Про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна», свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.06.2011 р., 09 червня 2011 року Державним реєстратором Комунального підприємства Ужгородської міської ради «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» прийнято рішення про реєстрацію права власності за Управлінням Мукачівської греко-католицької єпархії на будівлі та споруди за адресою: пл. Бачинського, буд. 1, м. Ужгород, Закарпатська область.

06 червня 2017 року Державний реєстратор Ужгородського районного комунального підприємства (БЮРО) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна ОСОБА_7, розглянувши заяву ОСОБА_8 від 29 травня 2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на будівлю, що розташована за адресою: вул. Капітульна, буд. 9, м. Ужгород, Закарпатська область, прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №35539866, яким вирішив провести державну реєстрацію права власності, форма державна на будівлю, що розташована за адресою: вул. Капітульна, буд. 9, м. Ужгород, Закарпатська область, за Міністерством освіти і науки України та права господарського відання за Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет».

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що внаслідок неналежного виконання своїх посадових обовязків під час розгляду заяви представника третіх осіб Державний реєстратор прямої вимоги закону не виконав, в результаті чого факт існування реєстрації права власності на зазначену будівлю за позивачем залишився поза його увагою, що призвело до подвійної державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними, такими ,що суперечать нормам процесуального права з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень..

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв'язку з прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень, вчиненням дій чи бездіяльністю порушуються права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Відповідно до п. 2 цієї ж статті, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 4 КАС України, позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також субєкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 цієї ж статті, відповідач - субєкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм КАС України, публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб'єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єкта (суб'єктів), а останній (останні) відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого суб'єкта владних повноважень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ОСОБА_9 Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №914/2006/17.

Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про реєстрацію права власності на обєкти нерухомого майна, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на нерухоме майно від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Позивач фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права власності на обєкти нерухомого майна і відсутністю такого права у третьої особи, Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет».

З урахуванням наведеного апеляційний суд приходить до висновку, що даний спір є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер, а саме є спором позивача та Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» щодо права на спірний обєкт нерухомості, який підлягає державній реєстрації, тому має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на обєкти нерухомого майна іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо цього ж майна. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Крім цього, оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Таким чином, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності на обєкти нерухомого майна безпосередньо пов'язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо нерухомого майна з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності на це ж майно. Такий спір має приватноправовий характер. З огляду на суб'єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам ОСОБА_9 Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 квітня 2018 року у справі №817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі №804/1001/16, від 4 вересня 2018 р. у справі №823/2042/18 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про закриття провадження у справі з наведених вище підстав.

Судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається постанова про закриття провадження у справі з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 243, 238, 239, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» - задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у справі №807/314/18 скасувати та закрити провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_6
судді ОСОБА_10
ОСОБА_11
Повний текст постанови складено 07.03.2019р.