Справа № 369/3019/18
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2019-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/3019/18
Провадження № 2-а/369/33/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15.02.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

при секретарі Головатют В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2, батальйону № 2, полку № 1 управління патрульної поліції у місті Києві ДПП старшого лейтенанта ОСОБА_2, Управління патрульної поліції м. Києва про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою. Просить визнати дії інспектора роти № 2, батальйону № 2, полку № 1 Управління патрульної поліції в м. Києві, Депатраменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності протиправними; скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ВР № 261644 від 09 березня 2018 року; провадження по адміністративній справі у відношенні нього в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09 березня 2018 року ОСОБА_1 на т/з Mercedes Actros, номерний знак НОМЕР_1, напівпричіп Krone номерний знак НОМЕР_2, що належить товариству з обмеженою відповідальністю «Васт-транс», перевозив небезпечний вантаж із Чеської республіки на Україну. На автомобільній дорозі позивача було зупинено інспектором роти № 2 батальйону №2, полку № 1 Управління патрульної поліції в м Києві, Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 Позивач надав всі документи на вантаж, на транспортний засіб, на водія, що має право на перевезення небезпечних вантажів, в тому числі міжнародну товарно-транспортну накладну № CZY P18-002354 від 07.03.2018 р. зазначенням класу небезпеки вантажу 8,9 та свідоцтва ДОПНВ про підготовку водія серії АА № 021227, що дійсне до 06.03.2022 р. та повідомив, що пр. перевезенні даного небезпечного вантажу у міжнародному сполученні не потрібен спеціальний дозвіл на транспортний засіб. Після ознайомлення з документами, відповідач повідомив, що на перевезення небезпечного вантажу має бути «допуск Т/з для перевезення небезпечних вантажів». Відсутність спеціального дозволу є порушенням вимог п. 22.5 Правил дорожнього руху. На підставі викладеного співробітником поліції винесено постанову серії ВР № 261644 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП, якою накладено штраф в розмірі 510, 00 грн.

З даною постановою позивач не згоден, оскільки вимог п. 22.5Правил дорожнього руху останній не порушував.

Відповідач 24.01.2019 року надав відзив на позовну заяву, зі змісту якого вважає позов безпідставним та необґрунтованим, тому повністю заперечує проти задоволення позовних вимог. Вказав, що у відповідності до норм чинного законодавства постанова винесена законно та дотримано всі вимоги чинного законодавства.

Дослідивши докази, які знаходяться в матеріалах справи, суддя вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі, просив задоволити.

Відповідачі до судового засідання не зявилися, представника до судового засідання не направили, причин неявки суду не повідомили.

Положеннями ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з вимогами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) згідно положень ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ст.258 КУпАП передбачає випадки, що протокол про адміністративне правопорушення не складається, зокрема, у разі вчинення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч.ч.1,2 ст.258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу. Діяльність органів патрульної поліції пов'язана з притягненням громадян до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, регламентована, зокрема, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015р. № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853.

Відповідно до вимог п.2 розділу IV Інструкції зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст.283 КУпАП, ч.3 якої передбачає в якості обов'язкового елементу місце вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно вимог п.5 розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у формі, затвердженій додатком 5 вказаної Інструкції, і заповнюється відповідно до вимог п.8 розділу XIII цієї ж Інструкції.

Відповідно до ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» не є тотожними та мають різне цільове спрямування. Так, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26.05.2015 року №5-рп/2015 «Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному звязку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у ст.ст.258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні ч.1 ст.276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Згідно ч.3 ст.258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи.

Відповідно до ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) відповідно до ст.280 КУпАП зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови про притягнення до адміністративної відповідальності має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283,284 КУпАП, зокрема, вона повинна містити найменування органу (посадової особи), що виніс постанову, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. При цьому повинні бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст.285 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом 3 днів вручається або висилається особі щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 09 березня 2018 року об 11:00 год. інспектором роти № 2 батальйону № 2 роти № 4 УПП в м. Києві ДПП старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 винесено постанову серії ВР № 261644, якою притягнуто ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення за правопорушення, передбачене ст. 132-1 КУпАП, за те, що водій на а/д м-06 Київ-Чоп 29 км. керував автомобілем з н/п д.н. НОМЕР_2 на якому перевозив небезпечний вантаж без допуску т/з для перевезення небезпечних вантажів, чим порушив п. 22.5 ПДР.

Ст.132-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів визначаються Наказом МВС України № 822 від 26.07.2004 року «Про затвердження Правил дорожнього перевезення вантажів», а також ратифікованим ВР України, міжнародним нормативно-правовим актом - Європейською угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ).

Пунктом 22.5 ПДР, передбачає, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів.

Перевезення небезпечних вантажів в Україні, серед іншого регламентується Законом України «Про перевезення небезпечних вантажів», Правилами дорожнього перевезення небезпечних вантажів, що затверджені Наказом МВС України 26.07.2004 № 822 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2004 р. за № 1040/9639 (далі - Правила №822), Європейською Угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ), до якої приєдналася Україна згідно Закону України «Про приєднання України до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)» 2 березня 2000 року (Закон N 1511-ІІІ).

Статтею першою Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» визначено, що міжнародне перевезення небезпечних вантажів - перевезення небезпечних вантажів з території України на територію іноземної держави; з території іноземної держави на територію України; транзитом через територію України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів» перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту.

Відповідно до статті 26 вищевказаного закону встановлено, що міжнародні перевезення небезпечних вантажів здійснюються відповідно до цього Закону та міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором України встановлюються інші правила перевезення небезпечних вантажів, ніж: передбачені цим Законом, то застосовуються правила міжнародного договору.

Україна бере участь у міжнародному співробітництві у сфері перевезення небезпечних вантажів відповідно до норм міжнародного права.

Транзит небезпечних вантажів через територію України здійснюється виключно у прямому сполученні одним видом транспорту без перевантаження на інший.

Згідно з п.1.3 Правил №822 встановлено, що міжнародні дорожні перевезення небезпечних вантажів здійснюються відповідно до Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (далі - ДОПИВ) та інших міжнародних договорів України.

Законом України «Про приєднання України до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПИВ) встановлено приєднатися від імені України до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПИВ) 1957 року ( 994 217).

Згідно п.9 Правил №822 9.1. Під час перевезення небезпечних вантажів на транспортній одиниці, крім перелічених у Правилах дорожнього руху, мають бути такі документи:

а) товаротранспортний документ на небезпечні вантажі. Якщо кількість вантажів не дає можливості завантажити їх усі в одну транспортну одиницю, то складаються окремі товаротранспортні документи або робляться копії єдиного документа на кількість завантажених транспортних одиниць.

На вантажі, що не можуть завантажуватися разом в один транспортний засіб через заборону на їх сумісне завантаження, обовязково виписуються окремі товаротранспортні документи;

б) свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів. Якщо транспортна одиниця складається із декількох транспортних засобів, на кожний транспортний засіб повинно бути окреме свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів.

Для транспортних засобів, що здійснюють міжнародні перевезення небезпечних вантажів та відповідають вимогам ДОПНВ, свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів видається тільки на транспортні засоби ЕХ/11, ЕХ/11І, ЖЬ, ОХ, АТ та МЕМУ;

в) свідоцтво ДОПНВ про підготовку водія або ДОПНВ - свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі (додаток 8);

Умовами ДОПНВ визначено, що у випадку здійснення міжнародних перевезень вантажів свідоцтво про допуск видається тільки на спеціалізовані транспортні засоби:

- ЕХ / II або ЕХ / III - транспортний засіб, призначений для перевезення вибухових речовин та виробів (1 клас); <бр /> - ЕЬ - транспортний засіб, призначений для перевезення рідин з температурою спалаху не вище 61 ° С або легкозаймистих газів у контейнерах-цистернах чи переносних цистернах, або багатоелементних газових контейнерах місткістю понад 3 м3, у вбудованих чи знімних цистернах місткістю понад 1 м3, а також транспортний засіб-батарея місткістю понад 1 м3, призначений для перевезення легкозаймистих газів.

Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної № С7У Р18-002354 від 07.03.2018 р. позивач перевозив небезпечний вантаж з зазначенням класу небезпеки - 8, 9 (клас 8 - корозійні речовини; 9 клас - інші небезпечні речовини та вироби), який не підпадає під виключення, зазначені у п.9 Правил №822.

П.1 ст.247 КУпАП визначає обовязковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності - наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах субєкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналізуючи надані докази та враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова серії ВР № 261644 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП, які були встановлені при розгляді справи. При винесенні постанови не зясовані обставини, на які посилався позивач, а оскаржувана постанова взагалі не містить посилання якого класу небезпечний вантаж, який перевозився, інспектор обмежився лише загальним визначенням. Поданий відзив також містить загальні посилання без конкретних обставин.

Згідно ст.62 Конституції України звинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви про винність особи трактуються на її користь.

За таких обставин твердження позивача про незаконність постанови по справі про притягнення до адміністративної відповідальності є обґрунтованим, а постанова - такою, що підлягає скасуванню.

У відповідності до положень п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення субєкта владних повноважень.

При цьому суд вважає, що вимоги позивача в частині закриття провадження по справі не підлягають до задоволення оскільки відповідно до статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Така позиція суду узгоджується з висновками судів апеляційної та касаційної інстанції, які були викладені в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 року у справі № 753/17124/16 та ухвалах Вищого адміністративного суду України від 28.12.2016 року у справі № К/800/36352/16 та від 11.07.2017 року у справі № 760/11627/16-а.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9 КАС України, ст. ст. 247, 280, 288, 289, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора роти № 2, батальйону № 2, полку № 1 управління патрульної поліції у місті Києві ДПП старшого лейтенанта ОСОБА_2, Управління патрульної поліції м. Києва про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР № 261644 від 09 березня 2018 року - скасувати.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.С. Пінкевич