Справа № 810/3821/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/3821/18 Головуючий у І інстанції - Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративний позовом до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, в якому просив визнати протиправними дії Відповідача щодо порядку обчислення, нарахування та виплати пенсії; зобов`язати Відповідача здійснити перерахунок додаткової пенсії по рішенню суду у справі № 2а-2059/2010, № 2-2979/10 за період з 01 січня по 02 серпня 2014 року.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року позовну заяву залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки учасники справи у судове засідання не з'явились

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що Відповідач листом від 02.05.2018 року № 175/Р-03, відмовив Позивачу в перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року за відсутністю підстав. Позивач мав реальну можливість та повинен був дізнаватися про порушення своїх прав починаючи з 2014 року. З позовною заявою до суду він звернувся 25.07.2018 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України. При цьому, судом першої інстанцій не встановлено наявності поважних обставин, які завадили Позивачу звернутись до суду в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_3 відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_1 від 13.04.1993 року, є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (4 категорія).

18 квітня 2018 року Позивач звернувся до Ірпінського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області та просив перерахувати та виплатити йому пенсію з 01 січня по 02 серпня 2014 року відповідно до постанови суду № 2-а-2060/2010, 2-2979/2010.

Ірпінське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області листом від 02 травня 2018 року № 175/Р-03, відмовило Позивачу в перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року за відсутністю підстав.

Так, згідно з ч. 3 ст. 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами «Концепції вдосконалення судівництва для утвердження справедливого суду в Україні відповідно до європейських стандартів», визначено, що Правила судової процедури мають слугувати ухваленню правосудного рішення у справі та забезпечувати рівні гарантії учасникам процесу щодо судового захисту їхніх прав.

Судочинство як найдієвіший інститут забезпечення верховенства права має ґрунтуватись, зокрема, на таких загальних принципах: законність, що вимагає від суду здійснювати судочинство, керуючись Конституцією та законами, з урахуванням їх цілей та надаючи при цьому найсправедливіше тлумачення для кожного випадку; рівність учасників процесу, яка означає рівні можливості у судовому процесі, що відповідає процесуальному статусу учасника процесу; диспозитивність, відповідно до якої сторони можуть вільно розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору та інші.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає «Право на справедливий суд», одним із аспектів якого є право доступу, яке не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням, які мають законну мету та використаними засобами та досягнутими цілями. Таким законним обмеженням є передбачені законом строки звернення до суду, які можуть бути поновлені за заявою заявника із зазначенням та обґрунтуванням поважних причин та надання належних доказів щодо причин пропуску строків звернення до суду.

Статтею 44 КАС України встановлено, що учасники справи зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки.

Учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні питання про дотримання строку звернення слід враховувати, що виплата пенсії носить систематичний (щомісячний) характер, отже протягом усього періоду отримання пенсії позивачу було відомо про її розмір.

Судом першої інстанції інстанцій встановлено, що Позивачем оскаржуєються дії Відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії та виплати її у неповному обсязі починаючи з 2014 року.

Тобто, якщо Позивач вважав неправомірними дії відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії та виплати її у неповному обсязі, він мав реальну можливість та повинен був дізнаватися про порушення своїх прав починаючи з 2014 року.

Аналогійний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі 464/12247/14-а (2а/464/300/14) (№ К/9901/1552/18).

При цьому, відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 25 липня 2018 року.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Будь-який доказів та пояснень, які б підтверджували неможливість звернення до суду із даним адміністративним позовом в межах встановленого законом строку, Позивачем не надано.

Також, доказів поважності пропуску строку звернення до суду не містить апеляційна скарга.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов'язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки результат правозастосовчої діяльності безпосередньо залежить від часових меж їх реалізації. Будь-який вид адміністративного провадження базується на процесуальних принципах, серед яких оперативність і швидкість, що забезпечується чітко регламентованими строками, закріпленими в законах та підзаконних актах.

Строк звернення до адміністративного суду це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, що встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного процесу та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17.07.1997) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд з прав людини у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа "Каменівська проти України"), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії", зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов'язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Колегія суддів звертає увагу також на те, що процесуальні норми, якими встановлені скорочені строки звернення до суду, визнані конституційними згідно Рішення Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011. При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що вважаючи свої права порушеними Позивач не скористався правом на звернення до суду у строки, визначені КАС України та звернувся до суд через 4 роки після порушення права, вчинення оскаржуваних дій та бездіяльності.

Посилання Позивача в апеляційній скарзі на те, що саме по вині держави йому не було виплачено пенсію в повному об'ємі, а тому терміну строку звернення до суду немає і застосовується виплата пенсії за минулий час без обмеження строку давності є безпідставними, оскільки строк звернення до суду не застосовується лише до вимог щодо нарахованих і не одержаних пенсій з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а в спірних же правовідносинах суми пенсії на думку Позивача не були нараховані пенсійним органом.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування ухвали про залишення позову без розгляду відсутні.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_2, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, ухвалу суду першої інстанції, постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду - без змін.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 229, 240, 241, 242, 243, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В.Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 05.03.2019 року.