Справа № 500/534/19
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

Справа № 500/534/19

04 березня 2019 рокум.Тернопіль

Суддя Тернопільського окружного адміністративного суду Дерех Н.В., розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2019 року до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання індивідуального акту - рішення позачергової 29 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради від 14.11.2018 року №7/п29/3 "Про надання дозволу" на продаж єдиного майнового комплексу філії "Ресторан Україна" комунального підприємства "Еней", за адресою Т.Шевченка, 23 в м.Тернополі шляхом викупу орендарем - ТОВ "Україна" ресторан - визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до п.4 частини першої ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи. (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

Так, п.1 ч.1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий в даній процесуальній нормі термін суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст. 4 КАС України).

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, позивач просить визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт - рішення позачергової 29 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради від 14.11.2018 року №7/п29/3 "Про надання дозволу" на продаж єдиного майнового комплексу філії "Ресторан Україна" комунального підприємства "Еней", за адресою Т.Шевченка, 23 в м.Тернополі шляхом викупу орендарем - ТОВ "Україна" Ресторан. У відповідності до оскаржуваного рішення позачергової 29 сесії 7 скликання Тернопільської міської ради від 14.11.2018 року №7/п29/3 "Про надання дозволу", вирішено включити в перелік об'єктів, що підлягають приватизації та затвердити до приватизації єдиний майновий комплекс філії "Ресторан України" комунального підприємства "Еней", за адресою бульвар.Тараса Шевченка, 23, шляхом викупу орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна" Ресторан.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що статтею 18 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна", орендар одержує право на викуп орендованого майна за ціною, визначеною за результатами його незалежної оцінки, якщо виконується кожна з умов, визначених цим Законом. При цьому, на думку позивача, надання згоди орендодавця на здійснення невід'ємних поліпшень, повинна бути здійснена Фондом державного майна України або міською радою виключно в порядку, визначеному законом. Отже, при недотриманні орендарем будь - якої із вказаних умов, рішення сесії буде суперечити вимогам ст. 18 Закону України "Про приватизації державного і комунального майна". Вважає, що порушено його право як покупця прийняти участь в придбанні об'єкту приватизації.

Ознайомившись із матеріалами позовної заяви, суддя дійшов висновку, що дана справа не належить розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в рішенні від 01.12.2004 р. № 18-рп/2004 надав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Отже, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

В той же час, відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій, чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вказане підтверджується і нормою ч. 2 ст. 124 Конституції України, в якій закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Тобто, обов'язковою умовою для застосування інституту судового захисту має бути наявність юридичного спору між сторонами у справі, тобто порушення однією стороною законних прав та охоронюваних інтересів іншої сторони.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Таким чином, враховуючи наведене нормативне регулювання, право на оскарження індивідуальних актів (рішень, дій, бездіяльності) мають лише особи, права та інтереси яких порушено такими актами.

Правовий висновок стосовно того, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно - правових відносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, що права та свободи, які не є індивідуально вираженими, не підлягають судовому захисту в порядку адміністративного судочинства, і відсутність порушеного права саме оскаржуваним рішенням суб'єкта владних повноважень є підставою для відмови у відкритті провадження у справі згідно з п. 1 ч. ст. 170 КАС України, зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 р. у справі № П/9901/370/18.

Процесуальний закон вимагає, щоб у позовній заяві про оскарження нормативно - правового акта позивач, з-поміж іншого, обґрунтував свою належність до суб'єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт. Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії.

З огляду на те, що захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно - правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника, в той час як, на думку судді, у позивача існує приватноправовий інтерес, який проявляється у намірі прийняти участь в придбанні об'єкту приватизації як покупця, суддя приходить до висновку, що даний спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з тим, в даному випадку спір стосується можливості набуття права власності на майновий комплекс шляхом приватизації.

Виходячи з положень Цивільного процесуального кодексу Украйни, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Таким чином, даний спір не відноситься до юрисдикції адміністративного судочинства, а розгляд даного спору належить до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкриття провадження у справі, якщо позов не слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що подану позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, тому слід відмовити у відкритті провадження у даній справі та повернути позивачеві позовну заяву разом із всіма доданими до неї матеріалами.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 170, 241, 243, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкриті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд даної справи належить до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства.

Копія ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Дерех Н.В.

Копія вірна

Суддя Дерех Н.В.