Справа № 160/1547/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2019 року Справа № 160/1547/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя: Ільков В.В.,
при секретарі: Деркач О.В.,
представника позивача: ОСОБА_1,
представника відповідача: ОСОБА_2,
представника третьої особи: ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
15.02.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області № 138811000 від 24.01.2019 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1;
- зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровські області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли від 11.01.2019 року про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він на законних підставах проживає на території України, одружений та має двох дітей. 11.01.2019 року, у визначеному законом порядку, він звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою та пакетом документів щодо оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі ч.14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з метою возз'єднання сім'ї з громадянкою України ОСОБА_7, з якою 15.12.2017 року ним було укладено шлюб. 24 січня 2019 року за результатами розгляду поданих документів ГУ ДМС України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №138811000, про відмову ОСОБА_4 в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі п.п.7 п.61 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322. Позивач вважає прийняте відповідачем рішення №138811000 від 24.01.2019 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1 незаконним, протиправним та таким, що порушує його конституційні права, у звязку із чим звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи на 26.02.2019 року.
25.02.2019 року від представника відповідача до суду було подано клопотання про залучення у справі № 160/1547/19, у якості третьої особи Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 26.02.2019 року залучено до участі у справі № 160/1547/19 за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, у якості третьої особи, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
25.02.2019 року представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог, в обґрунтування своєї позиції зазначив про те, що діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Рішення № 138811000 від 24.01.2019 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1, прийнято на підставі інформації поданої Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області, яка викладена у поданні ГУ НП в Дніпропетровській області № 3/84-222 від 16.01.2019 року. Зазначили про те, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до вимог Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
04.03.2019 року позивач надав відповідь на відзив, в якому зазначив про те, що до подання ГУ НП в Дніпропетровській області від 16.01.2019 року № 3/84-222 на підтвердження зазначеної у ньому інформації не додано жодних додатків, тобто вважає, що висновки правоохоронних органів є лише припущенням та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. При цьому, ані відповідачем, ані ГУ НП в Дніпропетровській області не проводилася перевірка наявності факту та обставин обміну ОСОБА_4 у уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ ОСОБА_5 ОСОБА_6 паспорта Р4483255 від 08.06.2011 року, де помилково зазначено рік його народження 1968, на паспорт С01671217 від 07.10.2017 року, де на підставі наданого свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія АЗ № 1736067, виданого 02.06.1969 року, зазначено його правильний рік народження.
05.03.2019 року Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області надали пояснення по справі, в яких зазначили про те, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. При цьому зауважили, що в ході проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» в період часу з 26.07.2018 року до 31.08.2018 року, працівниками УКР ГУ НП в Дніпропетровській області було отримано інформацію стосовно позивача, який тривалий час знаходиться на території України. Вважають, що перебування позивача на території України суперечить інтересам національної безпеки України та може призвести до порушень громадського порядку на території держави, у звязку із чим, просили ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відмовити позивачу в оформленні посвідки на тимчасове перебування в Україні. Отже, на думку представника третьої особи, прийняте оскаржуване рішення від 24.01.2019 року, яке прийняте на підставі інформації Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області скасуванню не підлягає.
Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на доводи наведені у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з посиланням на те, що позовні вимоги є необґрунтованими.
Представник третьої особи у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
Позивач - ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли, є громадянином ОСОБА_8 ОСОБА_5.
15.12.2017 року Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між громадянином ОСОБА_9 ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли та громадянкою України ОСОБА_10 (свідоцтво про шлюб серії І-КИ №406156 від15.12.2017 року).
11.01.2019 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі ч.14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з метою возз'єднання сім'ї з громадянкою України ОСОБА_7, з якою 15.12.2017 року ним було укладено шлюб.
02.01.2018 року Головним управлінням Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли видано посвідку на тимчасове проживання в Україні серії ТР №198863 строком дії до 18 грудня 2018 року.
14.08.2018 року відповідачем прийнято рішення про скасування вказаної вище посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року у справі №0440/6458/18 за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 14.08.2018 року про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні серії ТР №198863 терміном дії до 18.12.2018 року громадянина ОСОБА_8 ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року залишено без змін.

У січні 2019 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі ч.14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з метою возз'єднання сім'ї з громадянкою України ОСОБА_7, з якою 15.12.2017 року ним було укладено шлюб.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області № 138811000 від 24.01.2019 року відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1, з посиланням на підпункт п.7 пункту 61 Порядку №322.

Отже, підставою для прийняття оскаржуваного рішення № 138811000 від 24.01.2019 року визначено підпункт п.7 пункту 61 Порядку №322, який передбачає, що однією із підстав для відмови в оформленні та видачі посвідки є отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформації про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоровю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Не погодившись із рішенням Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області № 138811000 від 24.01.2019 року щодо відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1, яке винесено на підставі подання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №3/84-222 від 16.01.2019 року, позивач звернувся до суду із цим позовом, з посиланням на те, що вказане рішення є незаконним, протиправним та таким, що порушує його права, тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 №1085/2010 було створено Державну міграційну службу України, на яку покладено функції з реалізації державної політики з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 №658 «Про утворення Державної міграційної служби» було утворено Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області.

Правовий статус, основні права, свободи та обов'язки іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, порядок вирішення питань, пов'язаних з їх в'їздом в Україну або виїздом з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно зі ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Статтею 1 Закону України «Про громадянство» визначено термін проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Такі ж визначення передбачені статтею 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.7 іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні; п.8 іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до п. 17 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

Те ж саме положення міститься в п. 1 Порядку №322.

Такі іноземці та особи без громадянства отримують посвідку на тимчасове проживання, підставою для видачі якої є заява іноземця або особи без громадянства і документ, що підтверджує факт перебування у шлюбі з громадянином України, дійсний поліс медичного страхування. Якщо шлюб між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства було укладено за межами України відповідно до права іноземної держави, дійсність такого шлюбу визначається згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право" (ч. 3 14 ст. 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Відповідно до ч.14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання дозволу на імміграцію.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.12.2017 року Новокодацьким районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано шлюб між громадянином ОСОБА_9 ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли та громадянкою України ОСОБА_10 (свідоцтво про шлюб серії І-КИ №406156 від 15.12.2017 р.) (а.с. 38).

Воззєднання сімї було зазначено, як підстава отримання позивачем 02.01.2018 року посвідки на тимчасове проживання в Україні серії ТР №198863, строком дії до 18.12.2018 року.

14.08.2018 року на підставі підпункту 4 пункту 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання від 25 квітня 2018 року № 322 (надалі Порядок №322) Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання в України ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли серії ТР №198863, відповідно до якого розяснено про необхідність здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року у справі №0440/6458/18 за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 14.08.2018 року про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні серії ТР №198863 терміном дії до 18.12.2018 року громадянина ОСОБА_8 ОСОБА_5 ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року залишено без змін.

У січні 2019 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою про оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні на підставі ч.14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» з метою возз'єднання сім'ї з громадянкою України ОСОБА_7, з якою 15.12.2017 року ним було укладено шлюб.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області № 138811000 від 24.01.2019 року було відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1, з посиланням на підпункт п.7 пункту 61 Порядку №322.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що рішення прийнято на підставі підпункт п.7 пункту 61 Порядку №322.

Так, пунктом 61 Порядку №322 визначені підстави для відмови іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на постійне проживання (крім випадків обміну посвідки), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону вїзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначених пунктами 17 і 18 цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоровю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований чи не відповідає встановленому зразку, чи належить іншій особі, чи строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобовязання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що повязані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого вїзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Отже, підпункт 7 п.61 Порядку №322 вказує, що однією із підстав для відмови іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки є отримання від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоровю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Як вбачається із тексту оскаржуваного рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання № 138811000 від 24.01.2019 року позивачу, останнє не містить обґрунтувань його прийняття, а також посилань на подання ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення, а зазначено лише, про те, що це рішення прийнято на підставі підпункт п.7 пункту 61 Порядку №322.

Так, відповідач у відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли, вказав на те, що однією із підстав для прийняття оскаржуваного рішення було направлене ГУ НП в Дніпропетровській області подання поліції про прийняття заходів щодо особи громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_3 огли № 3/84-222 від 16.01.2019 року, в якому поліція просила ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про відмову в оформленні посвідки на тимчасове перебування позивача в Україні.

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що підставою для такого рішення була інформація, яка викладена у поданні Національної поліції № 3/84-222 від 16.01.2019 року про відмову позивачу у видачі посвідки на тимчасове перебування його в Україні.

У поданні від 16.01.2019 року № 3/84-222 вказано про те, що 02.01.2017 року ОСОБА_4 ОСОБА_11, 04.05.1969 року, згідно ч.14 ст.4 Закон України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, отримав посвідку на тимчасове перебування в Україні - ТР №198863. При перевірці інформації співробітниками УКР в Дніпропетровській області було встановлено, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли, при зверненні до ДМС України в Дніпропетровській надав паспорт громадянина ОСОБА_6 С01671217 від 07.10.2017 року, в якому фактично змінені його анкетні дані, а саме рік народження, та прізвище в англійській транскрипції. У період часу з 2011 року до 2017 року громадянин ОСОБА_6 ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, використовував паспорт громадянина ОСОБА_6 Р4483255 від 08.06.2011 року дійсний до 07.06.2021 року.

Також, у поданні ГУ НП в Дніпропетровській області від 16.01.2019 року зазначено про те, суспільно небезпечні діяння, скоєні громадянином ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_11, під час перебування на території України, становлять суспільну небезпеку для громадян України та громадському порядку на території України, а тому вважають перебування на території України громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3. таким, що суперечить інтересам національної безпеки України та може привести до порушень громадського порядку на території держави, у звязку із чим просили ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відмовити позивачу в оформленні посвідки на тимчасове перебування його в Україні.

Отже, судом встановлено, що у січні 2019 року до відповідача надійшло подання Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області № 3/84-222 від 16.01.2019 року, на підставі якого, як зазначив представник відповідача, було прийнято оскаржуване рішення № 138811000 від 24.01.2019 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1, яке стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 24.01.2019 року № 138811000. .

У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що фактично була розпочата перевірка відомостей, зазначених у поданні ГУ НП у Дніпропетровській області № 3/84-222 від 16.01.2019 року, та те, що ГУ ДМС України в Дніпропетровській області було здійснено запити до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації, проте, останнім було відмовлено, у наданні запитуваної інформації ДМС України та наданні копій вказаних актових записів про народження ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли, у звязку із тим, що відсутні законні підстави для надання відповідної інформації.

Однак, за наслідками, цієї перевірки, жодних висновків не було складено, обставини та інформація, які зазначені у поданні ГУ НП у Дніпропетровській області від 16.01.2019 року № 3/84-222 відповідачем не опрацьовувались.

У поданні № 3/84-222 від 16.01.2019 року була викладена інформація про те, що в ході проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері під умовною назвою «Мігрант» в період часу з 26 липня до 31 серпня 2018 року, працівниками УКР ГУНП в Дніпропетровській області було отримано інформацію стосовно громадянина ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли, ІНФОРМАЦІЯ_3, який негативно впливає на криміногенну обстановку в Дніпропетровській області, тривалий час знаходиться на території України, причисляє себе до «авторитетів» кримінального середовища та позиціонує себе як «смотрящій» за азербайджанцями, які мешкають та скоюють кримінальні правопорушення в м. Дніпро. Вказана особа є прибічником «воровських традицій», підтримує тісні стосунки з членами ОСОБА_8 діаспори, та продовжує злочинну діяльність на території Дніпропетровської області, проте, слід зазначити, що подання ГУНП в Дніпропетровській області від 08.08.2018 року вих. №3/74-4028 з такою ж інформацією, було отриманою під час проведення того ж заходу «Мігрант» в той же період 26 липня до 31 серпня 2018 року, вже було підставою для прийняття відповідачем рішення від 14.08.2018 року про скасування посвідки ОСОБА_4 на тимчасове проживання в Україні серії ТР № 198863, виданої строком дії до 18 грудня 2018 року, яке в подальшому рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 року, яке постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 року залишено без змін, було визнано протиправним та скасовано.

У судовому засіданні представник позивача зазначив, що вказана в поданні інформація нічим не підтверджена, та ДМС не проводила будь-якої перевірки такої інформації, оскільки вважала таку перевірку зайвою.

Без проведення відповідної перевірки ДМС вказаних обставин, прийняття відповідачем відповідного рішення є лише формальним, і не містить жодних посилань на подання ГУ НП у Дніпропетровській області від 16.01.2019 року № 3/84-222.

Як вбачається із тексту оскаржуваного рішення від 24.01.2019 року, таке рішення не містить посилань на підстави його прийняття та обґрунтувань обставин такого прийняття.

З урахуванням зазначеного, судом встановлено, що приймаючи оскаржуване рішення ГУ ДМС України в Дніпропетровській області належним чином не пересвідчився у наданій інформації ГУНП в Дніпропетровській області, яка викладена у поданні № 3/84-222 від 16.01.2019 року.

Також, слід заначити про те, що оскаржуване рішення № 138811000 від 24.01.2019 року не містить жодних посилань на вищевказане подання поліції № 3-84/222 від 16.01.2019 року та/або конкретних обставин, що послугували для прийняття такого роду рішення.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим та в ньому не вказано мотиви стосовно його прийняття.

Щодо посилання відповідача про те, що єдиною та безспірною підставою для прийняття ГУ ДМС України рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання була наявність подання від 16.01.2019 року ГУ НП України в Дніпропетровській області, а також те, що викладені в поданні факти, не можуть ставитись під сумнів ДМС, не повинні перевірятись ДМС, а відтак наявність такого подання є достатньою підставою для прийняття ДМС рішення про відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, слід зазначити про таке.

Слід зазначити про правову позицію, яка викладена в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2019 року по справі № 0440/6458/19 за позовом ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, в якій вказано про те, що вищевикладені доводи відповідача про те, що викладені в поданні (листі) поліції факти, не можуть ставитись під сумнів ДМС та не повинні перевірятись ДМС, а відтак наявність такого подання є достатньою підставою для прийняття ДМС відповідного рішення, є хибним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Також, у вищевказані постанові апеляційної інстанції від 15.01.2019 року зазначено про те, шо наявність клопотання (подання) Національної поліції не є умовою (тим більш обовязковою та безспірною) для прийняття рішення про відмову у оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання.

Будь-яка інформація (в тому числі органів національної поліції) може бути підставою для проведення міграційною службою перевірки та збору доказів щодо конкретної особи.

Така перевірка та обґрунтованість висновку про наявність в діях іноземця або особи без громадянства загрози національній безпеці, громадському порядку, здоровю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є обовязком ДМС.

Відтак, без проведення відповідної перевірки вказаних обставин, прийняття ДМС рішення про відмову у оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання є лише формальністю та суперечить як діючому законодавству у даній сфері, так і вимогам статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, з метою дотримання принципу верховенства права суб'єкти владних повноважень, у тому числі колегіальні, приймаючи рішення владно-управлінського характеру, мають належним чином його мотивувати. Мотивація прийняття рішення суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій має оцінюватися судом при здійсненні контролю за виконанням судових рішень.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз'єднання сім'ї з особами, зазначеними у частинах другій - тринадцятій цієї статті, та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України, на період, зазначений в частинах другій - дванадцятій цієї статті.

Частиною 3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Статтею 1 Закону України «Про основи національної безпеки України» від 19 червня 2003 року № 964-IV національна безпека - захищеність життєво важливих інтересів людини і громадянина, суспільства і держави, за якої забезпечуються сталий розвиток суспільства, своєчасне виявлення, запобігання і нейтралізація реальних та потенційних загроз національним інтересам у сферах правоохоронної діяльності, боротьби з корупцією, прикордонної діяльності та оборони, міграційної політики, охорони здоров'я, охорони дитинства, освіти та науки, науково-технічної та інноваційної політики, культурного розвитку населення, забезпечення свободи слова та інформаційної безпеки, кібербезпеки та кіберзахисту, соціальної політики та пенсійного забезпечення, житлово-комунального господарства, ринку фінансових послуг, захисту прав власності, фондових ринків і обігу цінних паперів, податково-бюджетної та митної політики, торгівлі та підприємницької діяльності, ринку банківських послуг, інвестиційної політики, ревізійної діяльності, монетарної та валютної політики, захисту інформації, ліцензування, промисловості та сільського господарства, транспорту та зв'язку, інформаційних технологій, енергетики та енергозбереження, функціонування природних монополій, використання надр, земельних та водних ресурсів, корисних копалин, захисту екології і навколишнього природного середовища та інших сферах державного управління при виникненні негативних тенденцій до створення потенційних або реальних загроз національним інтересам.

Частина 2 статті 3 Конституції України визначає, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Суд зазначає, що невиправдане відхилення від процедури, яка передбачена національним законодавством, може суперечити принципу правової визначеності.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слід зазначити про те, що в оскаржуваному рішенні відповідач не вказав жодних фактичних обставин та доказів на підтвердження прийняття цього рішення, які стали підставою для відмови в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання позивачу.

Таким чином, оскаржуване рішення відповідача є необґрунтованим та в ньому не вказано мотиви його прийняття.

Отже, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не досліджено в повному обсязі підстави та обставини, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення №138811000 від 24.01.2019 року, у зв'язку з чим оскаржуване рішення є протиправним та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, не доведено правомірність рішення від №138811000 від 24.01.2019 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли.

Доказів, які б спростували вищевикладене та доводи позивача, відповідач суду не надав.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії, підлягають частковому задоволенню в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області № 138811000 від 24.01.2019 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Щодо позовної вимоги про зобовязання Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровські області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли від 11.01.2019 року про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду, слід зазначити про таке.

Вирішення питання щодо зобовязання Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровські області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли від 11.01.2019 року про видачу посвідки на тимчасове проживання в Україні та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства з урахуванням висновків суду, належить до дискреційних повноважень ГУДМС України в Дніпропетровській області.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи за нього інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, зясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії в частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області № 138811000 від 24.01.2019 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судові витрати, підлягають розподілу між сторонами пропорційно до розміру задоволених позивних вимог.

Враховуючи, що адміністративний позов задоволено повністю, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст.9, 139, 243-246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області № 138811000 від 24.01.2019 року про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання в Україні громадянину ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли судові витрати за сплату судового збору в загальному розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області.

Позивач: ОСОБА_4 ОСОБА_11 огли (49000, АДРЕСА_1).

Відповідач: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49000, м. Дніпро, вул. В. Липинського, 7, ).

Третя особа: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області (49101, м. Дніпро, вул. Троїцька, 20а, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 06.03.2019 року.

Суддя В.В Ільков