Справа № 804/182/422/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 804/182/422/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участю: представника відповідача: Бохан Оксани Миколаївни

позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 (суддя Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна, повний текст рішення складено 30.07.2018)

у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання постанови протиправною та її скасування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2 (фізична особа-підприємець), звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання постанови протиправною та її скасування. З урахуванням уточнень та доповнень до позову (а.с. 115-117) просила визнати протиправною та скасувати постанову від 11.12.2017 року №202/4.3-6/948 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення законодавства про працю у вигляді штрафу у розмірі 198 000грн.

Позов обґрунтовано тим, що випадки нібито використання найманої праці, які викладені в оскаржуваній постанові від 11.12.2017 №202/4.3-6/948, не відповідають дійсності, суперечать фактичним матеріалам справи, оскільки жодних доказів роботи за наймом у позивача без належного на оформлення ніколи не існувало та не існує. Зазначає, що при заповнення табелів робочого часу виникла суто технічна помилка, у зв'язку із чим, позивач вважає, що прийнята відповідачем постанова про накладення штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову 11.12.2017 року №202/4.3-6/948 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за порушення законодавства про працю у вигляді штрафу у розмірі 198 000грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідачем не доведено наявності порушень, з приводу яких прийнята оскаржувана постанова стосовно позивача.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що у відповідності до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю від 26.04.2017 року №295 проведено інспекційне відвідування підприємця ОСОБА_2. Підставою для проведення інспекційного відвідування стало звернення працівника щодо порушення стосовно нього законодавства про працю, а саме використання підприємцем ОСОБА_2 найманої праці без офіційного оформлення. Також за інформацією в кафетерії «Калина» без офіційного оформлення трудових відносин працювала на посаді офіціантки ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), яка на момент виконання своїх обов'язків була неповнолітньою. Інспекційне відвідування проведено в період з 23.11.2017 року по 24.11.20117, складено акт, яким встановлено порушення вимог трудового законодавства, на підставі акту винесено припис від 24.11.2017 року та Постанову від 11.12.2017 року. Постанова від 10.10.2017 року була винесена за порушення відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗПП України. ОСОБА_3 було запрошено для з'ясування фактів викладених в заяві про порушення законодавства про працю. Вважає, що підприємець ОСОБА_2 допустила до роботи фізичну особу без належного оформлення. Судом першої інстанції не надано оцінку Постанові Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.12.2017 року, де в діях ОСОБА_2 вбачається склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУПАП. Однак, враховуючи особу правопорушника, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалася ОСОБА_2 було звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує на те, що судом першої інстанції вірно встановлено що позивачем не було допущено жодних порушень стосовно працевлаштування працівника ОСОБА_4, при цьому зазначає, що ОСОБА_3 не є працівником ФОП ОСОБА_2, а наявна розписка про отримання заробітної плати від ФОП ОСОБА_2 не має жодного відношення до трудових відносин з позивачем, оскільки була написана особисто ОСОБА_3 та нею же надана, тому не може мати доказового значення. Інші працівники факт роботи ОСОБА_3 без оформлення не підтвердили. Табелювання ОСОБА_4 з 01.04.2017 року по 04.01.2017 року було технічною помилкою, що підтверджується табелем обліку часу за січень 2017 року. В період з 01.11.2017 року по 14.11.2017 року ОСОБА_4 працювала за цивільно-правовою угодою.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Надано пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Позивач у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №498 - І від 21.11.2017 року головному державному інспектору з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні у період з 23.11.2017 по 24.11.2017 було доручено провести інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у ФОП ОСОБА_2

Підставою для проведення інспекційного відвідування стало звернення працівника щодо порушення стосовно законодавства про працю. За інформацією вказаною у звернені громадянина, фізична особа - підприємець ОСОБА_2. використовує найману працю без офіційного оформлення.

За результатами інспекційного відвідування складений Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 202/4.3-6. Згідно з висновками, викладеними в Акті № 202/4.3-6 встановлено порушення вимог чинного трудового законодавства.

На підставі акта №202/4.3-6 винесено припис № 202/4.3-6-170 від 24.11.2017 та оскаржувану Постанову про накладення штрафу уповноваженими особами від 11 грудня 2017 року № 202/4.3-6/948 (а.с. 7-9).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Кодексу законів про працю України, Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади», норми Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, норми Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V визначено підстави для здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю).

В той же час, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28 грудня 2014 року № 77-VIII частину 2 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» доповнено словами, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів «державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення».

Постановою Кабінету Міністрів від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» створено Державну службу України з питань праці.

Згідно з Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 р. № 390 затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів (Наказ діяв на час проведення інспекційного відвідування, втратив чинність 04.12.2017 року).

Згідно з цим наказом, (за умови не поширення дії Закону № 877-V на відносини, що виникають під час здійснення заходів, про що зазначено вище) позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення (абз. 4 п. 3).

Отже імперативна норма встановлює наявність згоди Держпраці України на проведення позапланові перевірки за зверненнями фізичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю.

Натомість, матеріали справи не містять згоди Держпраці України на проведення такої перевірки.

16 травня 2017 року набув чинності Порядок здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про працю, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295. Цим порядком визначені норми проведення перевірок інспекторами праці. Даним документом запроваджено нові підходи у відносинах держави та бізнесу, згідно з якими головними пріоритетами інспекторів визначені профілактична робота та консультування роботодавців. Порядком №295 передбачено, що роботодавці можуть ініціювати проведення державними інспекторами регулярних інформаційно-роз'яснювальних кампаній щодо найбільш ефективних способів дотримання норм законодавства про працю, захисту і поновлення трудових прав працівників. Порядком №295 також запроваджена можливість проведення за бажанням роботодавця так званого "аудиту" трудового законодавства, а заходи впливу пропонується застосувати лише у випадку, якщо роботодавець відмовляється усувати порушення законодавства про працю. Разом з тим, Порядок №295 визначає механізм виявлення неоформлених працівників, зокрема за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю; за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин та ін.

В силу п. 2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, зокрема, Держпраці та її територіальних органів.

Підставою для проведення інспекційного відвідування стало звернення працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю. За інформацією, вказаною в зверненні громадянина, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 використовує найману працю без офіційного оформлення.

Підставою для притягнення фізичної особа-підприємця ОСОБА_2 до відповідальності у вигляді штрафу за порушення вимог трудового законодавства згідно оскаржуваної постанови №202/4.3-6/948 від 11.12.2017 є стаття 265 КЗпП України (зокрема, абз. 2 ч. 2 статті 265 КЗпП).

Зокрема, частиною 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Слід зазначити, що в силу ч. 3 цієї статті, штрафи, накладення яких передбачено частиною 2 цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що відповідно до ч. 4 статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП України та частинами 2-7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу. Натомість, акт, що не містить дати його складання не є таким, який можливо покласти в основу Постанови про накладення штрафу. Безумовно можна припустити, що зазначений акт складено 24.11.2017 року. Однак рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції правильно врахував, що процедура проведення відповідачем перевірок встановлено Порядком проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 року №390 (далі - Порядок №390).

Відповідно до положень п.6 Порядку №390 перевірка складається з таких етапів: робота з документами, наданими суб'єктами господарювання на вимогу Інспектора; оформлення документів за результатами перевірки; знайомлення суб'єктів господарювання з документами, оформленими за результатами перевірки.

Згідно з п.7 Порядку №390, за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що Акт перевірки № 202/4.3-6 не містить дати його складання, що є порушенням загальних вимог складання документів при здійсненні перевірки (а.с. 54).

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що господарська діяльність позивача (ФОП ОСОБА_2.) пов'язана з роздрібною торгівлею іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах.

Працівник ОСОБА_4 була прийнята на роботу 14.11.2017 року, проте протабельовано робочий час з 01.11.2017 по 13.11.2017.

Суд першої інстанції надаючи оцінку даним обставинам дійшов висновку, що табелювання ОСОБА_4 з 01.01.2017 по 04.01.2017 є технічною помилкою, оскільки сама ОСОБА_4 у своїх показаннях в якості свідка це підтвердила.

Тому суд першої інстанції оцінюючи обставини щодо працівника ОСОБА_4 дійшов висновку, що позивачем не було допущено порушень, оскільки ОСОБА_4 офіційно працевлаштована та отримує заробітну платню, період роботи ОСОБА_4 з 01.11.2017 року по 13.11.2017 року підтверджується цивільно-правовою угодою від 01.11.2017 року (а.с. 125). Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з даною оцінкою суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що стосовно працівника ОСОБА_3 у судовому засіданні надали показання свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які засвідчили, що ОСОБА_3 не працювали у ФОП ОСОБА_2 (а.с. 134, 140).

Суд першої інстанції також надав оцінку розписці про отримання ОСОБА_3 заробітної плати від ФОП ОСОБА_2 в сумі 350грн. та зробив висновок, що оскільки розписка була написана особисто ОСОБА_3 та нею ж надана, тому не може мати доказового значення. З таким висновком колегія суддів апеляційної інстанції також погоджується.

Враховуючи, що в суді апеляційної інстанції знайшли підтвердження невідповідності вимогам чинного законодавства при прийнятті постанови №202/4.3-6/948 від 11.12.2017, колегія судів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача спростовуються доводами, викладеними позивачем та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.07.2018 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 13.02.2019 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 13.02.2019.

В повному обсязі постанова виготовлена 20.02.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов