Справа № 1340/3484/18
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4092/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.

за участю секретаря Мельничук Б.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року (ухвалене головуючим - суддею Брильовський Р.М., о 10 год. 39 хв. у м. Львові, повний текст рішення складено 01 листопада 2018 року) у справі № 1340/3484/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління поліції охорони у Львівській області НП України про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог до відповідача в якому просить:

визнати неправомірними дії МВС України, щодо не розгляду по суті моєї заяви та матеріалів до неї, про призначення та виплату мені одноразової грошової допомоги (в сумі 206700, 00 грн. згідно висновку про призначення ОДГ згідно із законом України від 20.12.1990 № 565-12 «Про міліцію» (із змінами)) у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконанням службових обов'язків, що призвело до встановлення III групи інвалідності;

зобов'язати МВС України розглянути мою заяву про призначення та виплату мені одноразової грошової допомоги, та прийняти рішення (висновок) про призначення та виплату, мені одноразової грошової допомоги (в сумі 206700, 00 грн. згідно висновку про призначення ОДГ згідно із законом України від 20.12.1990 № 565-12 «Про міліцію» (із змінами)) у зв'язку із захворюванням, отриманим під час виконанням службових обов'язків, що призвело до встановлення III групи інвалідності та надіслати це рішення керівництву Управління поліції охорони у Львівській області для видання наказу про виплату такої допомоги.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що під час проходження служби в ОВС позивач отримав захворювання від поранення. Довідкою до акта огляду МСЕК від 13.04.2016 Серії 12 ААА № 000759 підтверджено, що йому з 13.04.2016 встановлена третя група інвалідності, через захворювання пов'язане з виконанням службових обов'язків по охороні громадського порядку. Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 13.04.2016 серії 12 ААА № 000759 ступінь втрати професійної працездатності становить 50 %. Пов'язаність позивача захворювання з виконанням службових обов'язків також підтверджено висновком службового розслідування ЦТР УДСО при ГУМВС України у Львівській області від 02.08.2011 та Свідоцтвом про хворобу №108 від 07.05.2015. На неодноразові звернення до Міністерства внутрішніх справ України за виплатою одноразової грошової допомоги у зв'язку із настанням інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в ОВС отримував відповіді про те, що питання призначення заявнику, як працівнику міліції охорони, одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності належить до компетенції Національної поліції України. Вважає, що відповідач - МВС безпідставно, всупереч вимог пункту 9 Порядку № 850 ухиляється від прийняття будь-якого рішення (рішення про призначення грошової допомоги або рішення про відмову у призначенні грошової допомоги у випадках, визначених пунктом 14 Порядку № 850) за результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів, пересилаючи ці документи до Національної поліції України.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2018 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду по суті заяви та матеріалів про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІІ групи інвалідності. Зобов'язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІІ групи інвалідності. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» відповідно до Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію»; обов'язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що МВС України є неналежним відповідачем у справі, оскільки фінансування МВС України та потреби Поліції охорони (Державної служби охорони) законодавством не передбачено. Фінансування Поліції охорони здійснюється на засадах госпрозрахунку за рахунок коштів, одержаних її підрозділами за організацію і надання послуг з охорони за договорами та інших надходжень, передбачених законодавством. Таким чином, підстави для здійснення будь - яких виплат працівникам міліції охорони за рахунок коштів державного бюджету відсутні.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якій покликається на те, що в ході розгляду справи судом було вірно встановлено причинно-наслідковий зв`язок між захворюванням, що виникло при виконання ним службових обов`язків по охороні громадського порядку, наслідком чого було встановлено ІІІ групу інвалідності захворювання від поранення. Крім цього зазначив, що розділом ХІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію України» (із змінами) встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Закону України «Про національну поліцію України». У зв`язку з цим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні позивач та його представник заперечили щодо задоволення та надав пояснення. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші особи які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, хоча належним чином були повідомленні, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що позивач у період з 07.02.1994 по 31.07.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ - Управлінні державної служби охорони при ГУМВС України у Львівській області (правонаступник - Управління поліції охорони у Львівській області НП України), що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці.

Під час проходження служби в ОВС 29.07.2011 позивач отримав захворювання від поранення.

Довідкою до акта огляду МСЕК від 13.04.2016 Серії 12 ААА № 000759 підтверджено, що ОСОБА_4 з 13.04.2016 встановлена третя група інвалідності, через захворювання пов'язане з виконанням службових обов'язків по охороні громадського порядку.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 13.04.2016 серії 12 ААА № 000759 ступінь втрати професійної працездатності позивача становить 50 %.

Пов'язаність захворювання ОСОБА_4 з виконанням службових обов'язків також підтверджено висновком службового розслідування ЦТР УДСО при ГУМВС України у Львівській області від 02.08.2011 та Свідоцтвом про хворобу №108 від 07.05.2015.

ОСОБА_4 неодноразово звертався до Управління поліції охорони в Львівської області Національної поліції України, Департаменту поліції охорони Національної поліції України, Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України за виплатою йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із настанням інвалідності, пов'язаної із проходженням служби в ОВС.

Листом від 26.03.2018 № 12/1-12 Управління поліції охорони в Львівській області Національної поліції України повернуло позивачу матеріали, пов'язані з призначенням одноразової грошової допомоги при установленні ІІІ-ї групи інвалідності та проінформувало, що відповідно до п. 10 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850), одноразова грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах і за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС .

Після отримання такої відповіді позивач звернувся безпосередньо до МВС України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги. До заяви ОСОБА_4 долучив документи: копію паспорту, копію картки фізичної особи платника податків, довідку «Оранти», копію довідки Української охоронно-страхової компанії, копію довідки МСЕК, копію довідки про встановлення інвалідності, копію довідки про встановлення діагнозу, довідку УПСЗН, облікову картку опромінювання.

Листом від 10.04.2018 № 15/2-11 нд Департамент фінансово- облікової політики Міністерства внутрішніх справ України, з посиланням на пункт 27 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 № 615 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 15.08.2001 X 10530 повідомив позивача про те, що питання призначення заявнику, як працівнику міліції охорони, одноразової грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності належить до компетенції Національної поліції України.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про правильне застосування норм матеріального та процесуального права та повне з'ясування обставин справи судом першої інстанції з огляду на наступне.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до 07.11.2015, порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності працівника міліції затвердженого Кабінетом Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (далі - Порядок № 850).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з п. 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IIІ групи.

Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Порядком № 850 визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документів, зазначених в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Міністерство внутрішніх справ України в місячний строк після надходження зазначених у п. 8 Порядку № 850 документів приймає рішення про призначення або, у випадках передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Пунктом 5 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» Закон України «Про міліцію» визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 30.01.2018 по справі № 822/1579/17, від 13.02.2018 року по справі № 808/1866/16, від 13.02.2018 по справі № 806/845/16, від 15.05.2018 у справі № 161/16343/17 та від 19.09.2018 по справі № 750/2250/17.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію»; обов'язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно п. 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Разом з цим колегія суддів дійшла висновку, що в силу п. 9 Порядку № 850 після надходження передбачених Порядком документів МВС України зобов'язане прийняти одне з двох рішень: про призначення або про відмову в призначенні вказаної грошової допомоги. Однак, як слідує з матеріалів справи, відповідач листом повернув матеріали на призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1, тобто відповідач всупереч п. 9 Порядку № 850 не прийняв за результатом розгляду документів про виплату позивачу одноразової грошової допомоги жодного з зазначених вище рішень.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність дій Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду по суті матеріалів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, згідно Порядку № 850 й повернення відповідних матеріалів.

При цьому, оскільки позивачем дотримано порядок подання документів для призначення грошової допомоги, визначений Порядком № 850, згідно якого документи про виплату одноразової грошової допомоги подаються за останнім місцем служби, то колегія суддів з огляду на дискреційність повноважень органів МВС у призначенні одноразової грошової допомоги погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність, з метою відновлення порушених прав позивача, визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо не розгляду по суті заяви та матеріалів про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІІ групи інвалідності та зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку з захворюванням, отриманим під час виконання службових обов'язків, що призвело до встановлення ІІІ групи інвалідності.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 1340/3484/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 05 березня 2019 року