Справа № 456/2787/17
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/33/19

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Рибачука А.І., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2018 року (суддя - Гула Л.В., м. Стрий) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради про визнання незаконним рішення (розпорядження) та визнання права на звернення за одержанням допомоги,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 11.09.2017 звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила визнати протиправним (незаконним) рішення у формі розпорядження від 05.05.2005, яким Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради продовжило з 01.04.2005 виплату одинокій матері ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, допомоги в розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку як у «гарантованому розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму (без врахування доходу сім'ї)», у «гарантованому розмірі без врахування доходу сім'ї»; визнати її право як одинокої матері на звернення з 01.04.2005 до Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради за одержанням (призначенням і виплатою) допомоги на дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі, що дорівнює різниці між 50 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 10 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 01.04.2005 відповідач протиправно (незаконно) обмежує її право на звернення за одержанням (призначенням і виплатою) допомоги на дітей одиноким матерям в розмірі, що дорівнює різниці між 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 10 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки вважає, що з 01.04.2005 виплата допомоги в розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку продовжується, а вона має право лише на звернення за отриманням допомоги в іншому розмірі, ніж 10 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2018 року у справі №456/2787/17 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.

Відповідач по справі правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 29.01.2003 звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради із заявою про призначення допомоги одинокій матері на доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради на перерахунок допомоги одиноким матерям від 05.05.2005, з 01.04.2005 ОСОБА_1 встановлено розмір допомоги: з 01.04.2005 по 30.09.2005 - 36,20 гривень, з 01.10.2005 по 04.11.2008 - 37,60 грн., з 05.11.2008 по 30.11.2018 - 46,80 грн.

Відповідно до розпорядження Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради на перерахунок допомоги одиноким матерям від 23.02.2007 з 01.01.2007 ОСОБА_1 встановлено розмір допомоги: з 01.01.2007 по 31.03.2007 - 130,20 гривень, з 01.04.2007 по 30.09.2007 - 132,60 грн., з 01.10.2007 по 04.11.2008 - 135,00 грн., з 05.11.2008 по 30.11.2020 - 173,70 грн.

В автоматичному режимі відповідачем проводились перерахунки розміру отримуваної позивачкою допомоги одинокій матері за наявності таких правових підстав: продовження терміну виплати допомоги до виповнення дитині 18 років, встановлення мінімального розміру допомоги одиноким матерям на рівні 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та внаслідок зміни розмірів прожиткового мінімуму.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01.04.2005 позивачка не зверталась до відповідача із заявою та відповідним комплектом документів щодо призначення їй допомоги на дитину як одинокій матері з урахуванням доходів з усіх джерел надходжень, тому продовжувала отримувати допомогу в розмірі 10 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 01.01.2007 - в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вважаючи, що з 01.04.2005 відповідач протиправно (незаконно) обмежує її право на звернення за одержанням (призначенням і виплатою) допомоги на дітей одиноким матерям в розмірі, що дорівнює різниці між 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше 10 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 107 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом) суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

За змістом статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання ж строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і сприяє стабільності діяльності суб'єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», Європейська Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» і практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права.

Частиною першою статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Однак, у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та переслідувати легітимну мету, враховуючи розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Зазначений в частині другій статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом) шестимісячний строк визнаний законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Відповідно до частини третьої статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом) для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, з матеріалів справи видно, що про існування оскаржуваного розпорядження позивачу було відомо ще з дати його прийняття відповідачем. Водночас, розпорядження оскаржене позивачем лише у вересні 2017, тобто із значним пропуском встановленого законодавством строку, майже через 12 років після його прийняття.

Позивач мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у розумні строки, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що пропуск строку передбаченого частиною другою статті 99 КАС України (в редакції, чинній на час звернення до суду із цим позовом) не є безумовною підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки, за наявності поважних причин його пропуску, такий строк може бути поновлено.

Зокрема, причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об'єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.

Також необхідно зауважити, що відповідно до змісту положень КАС України особа, яка вважає, що рішенням, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи законні інтереси, повинна подати відповідну позовну заяву у визначений законодавством строк, а у випадку його пропуску з поважних причин - в найкоротший час після того, як відпали обставини, які об'єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Підстав для визнання поважними причин пропуску такого строку позивачем не наведено і судом не отримано. Вищевказаних обставин справи суд першої інстанції безпідставно не врахував.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України (в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції) якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, а інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Крім того, у рішенні від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 Конституційний Суд України роз'яснив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно з частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом, з огляду на що суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 123 КАС України.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, цих обставин не врахував та не дав їм належної оцінки, що є безсумнівною підставою для скасування рішення суду та прийняття нової постанови про залишення позовних вимог без розгляду.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31 жовтня 2018 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Стрийської міської ради про визнання незаконним рішення (розпорядження) та визнання права на звернення за одержанням допомоги залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді А. І. Рибачук
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 06 березня 2019 року.