Справа № 260/1336/18
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1375/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання: Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року про забезпечення адміністративного позову (постановлена головуючим-суддею Плехановою З.Б. у м. Ужгороді) за позовом Комунального підприємства «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» до Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» (далі - КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода», позивач) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення 21 сесії 7 скликання Коритнянської сільської ради (далі - сільська рада, відповідач) №502 від 30.08.2018 «Про затвердження генерального плану сільського населеного пункту с. Коритняни, Ужгородського району», яким затверджено містобудівну документацію на місцевому рівні - Генеральний план сільського населеного пункту с. Коритняни Ужгородського району.

05.12.2018 КП «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода» подало заяву про забезпечення позову, у якій просить зупинити дію оспорюваного рішення до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі.

Заява мотивована тим, що оспорюване рішення відповідно до пункту 5 набирає чинності з дня його оприлюднення, але не раніше 01.01.2019. Вважає, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову до вказаної дати, відповідач, в порушення вимог діючих нормативно-правових актів України, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України №827 від 12.12.1994 «Про затвердження переліку корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», внесе зміни у площі території другого поясу зони санітарної охорони водозабору підземних вод «Минай», чим завдасть непоправної шкоди навколишньому природному середовищу, державним інтересам, охоронюваним правам і інтересам позивача, громадським та приватним інтересам, відновлення яких буде унеможливлене або потребуватиме значних зусиль, часу та витрат.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 заяву про забезпечення позову було задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, сільська рада подала апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.12.2018 та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що станом на дату подання відповідного клопотання та його розгляду судом, оспорюване рішення не вступило в дію, тобто не створило для учасників відповідних правовідносин жодних наслідків, а отже не могло бути предметом забезпечення шляхом зупинення його дії. Також, забезпечення позову прямо порушує, у першу чергу, баланс інтересів суміжних територіальних громад, а не тільки сторін по справі, враховуючи невизначеність можливих термінів розгляду даного адміністративного спору, а разом з тим і зупинення дії оспорюваного рішення, що на думку відповідача є не припустимим. Крім того, забезпечення позову по даній справі буде фактично рівнозначним задоволенню позовних вимог без ухвалення рішення по суті.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Михалківа Б.М., який підтримав апеляційну скаргу, представників позивача Короля А.Ю. та Подсоліну Л.В., які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з існування очевидної небезпеки заподіяння правам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а для відновлення його прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. При цьому, невжиття таких заходів, очевидно, може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів заявника, на захист яких подано адміністративний позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Слід зазначити, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті їх невжиття, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 по справі №826/9263/17.

З матеріалів справи видно, що предметом позову є рішення 21 сесії 7 скликання Коритнянської сільської ради №502 від 30.08.2018 «Про затвердження генерального плану сільського населеного пункту села Коритняни, Ужгородського району», яким затверджено містобудівну документацію на місцевому рівні - Генеральний план сільського населеного пункту с. Коритняни Ужгородського району

Підставою прийняття оспорюваного рішення слугувало те, що у зв'язку з дефіцитом територій Коритнянська сільська ради має намір відведення під житлову забудову територій, які накладаються на ІІ та ІІІ зону санітарної охорони водозабору «Минай» в районі свердловин КП «Водоканал» Ужгородської міської ради, які не використовуються. З урахуванням наведеного, просили дати вичерпний перелік документів та матеріалів для погодження відведення під житлову забудову цих територій.

З урахуванням співвідношення наслідків вжиття заходів забезпечення позову з тими наслідками, які можуть настати у випадку дії на час розгляду справи оспорюваного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову у даній справі шляхом зупинення його дії до набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Враховуючи обставини спору та доводи сторін по справі, колегія суддів встановила, що застосування такого способу забезпечення позову як зупинення дії оспорюваного рішення є таким, що не суперечить вимогам та меті, визначеним статтями 150, 151 КАС України. Вжиття таких заходів є співмірним із заявленою позовною вимогою та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення по суті спору.

Доводи апелянта, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали був відсутній предмет забезпечення у зв'язку з тим, що оспорюване рішення не набрало чинності, є необґрунтованими оскільки між сторонами ще 30.08.2018 виник спір та існує реальна загроза порушенням прав, свобод та інтересів позивача.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що зміна кількості свердловин, площі відбору потягне за собою необхідність перерахунку та перезатвердження запасів, і, як наслідок, документальне оформлення водозабору з початку та значні фінансові витрати та штрафні санкції з боку контролюючих органів через відсутність спеціального дозволу за користування надрами, що в свою чергу свідчить про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення по справі.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем наведено достатні докази в обґрунтування поданої заяви та додано належні докази наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з'ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст.150, 151, 154, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року про забезпечення позову по справі №260/1336/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 05.03.2019.