Справа № 280/5511/18
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 лютого 2019 року Справа № 280/5511/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (71100, Запорізька область, Бердянський район, с. Новопетрівка, вул. Садова, буд 13, РНОКПП НОМЕР_1)

до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (71100, Запорізька область, Бердянський район, вул.. Консульська, буд.23Л, )

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо перерахунку розмірі пенсії позивачу по втраті годувальника;

зобов'язати відповідача здійснити донарахування та виплату пенсії позивачу в період з 01 жовтня 2017 року та виплачувати її в подальшому згідно проведеного перерахунку.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що є внутрішньо переміщеною особою, знаходиться у відповідача на обліку як отримувач пенсії по втраті годувальника. З 01.10.2017 їй здійснено перерахунок. На звернення до відповідача стосовно розяснень причини перерахунку та поновлення виплати пенсії в попередньому розмірі, отримала відповідь згідно якої встановлено, зазначає позивач, що відповідач перерахував розмір пенсії у звязку з перерахунку загального стажу роботи померлого годувальника з 62 років 5 місяців 28 днів, який застосовувався відповідачем для нарахування та виплати пенсії до 01.10.2017, до 31 року 2 місяців 29 днів. Позивач вважає перерахунок розміру пенсії незаконним у звязку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 27.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Призначено перше судове засідання на 24 січня 2019 року.

21.01.2019 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог з тих підстав, що з 01.07.2014 пенсійна справа позивача взята на облік до управління, відповідно до даних електронної пенсійної справи розмір пенсії позивача по втраті годувальника, станом на 01.07.2014, складав 2044,59 грн. З 01.10.2017 позивачу здійснено перерахунок пенсії згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії». У результаті перерахунку при загальному стажі роботи померлого годувальника 62 років 5 місяців 28 днів за списком 1, розмір пенсії по втраті годувальника з 01.10.2017 склав 4284,11 грн., під час перевірки пенсійної справи виявлено, що загальний стаж роботи померлого годувальника розрахований невірно, за попереднім місцем перебування загальний стаж розраховано 62 роки 5 місяців 28 днів, а повинен складати 31 рік 2 місяці 29 днів. Розмір пенсії з 01.04.2018 склав 3524,46 грн. Відповідач зазначає, що оскільки виникла переплата пенсії у розмірі 7692,63 грн., згідно заяви позивача, переплата утримується по 300 грн. до повного погашення. На підставі п.1.3 протоколу районної комісії з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за №60 від 15.03.2018 «Щодо внутрішньо переміщених осіб, які не зявились у відповідні строки згідно постанови КМУ №365 від 08.06.2016 року», який надійшов до управління 20.03.2018, позивачу у продовженні виплати пенсії відмовлено. 06.04.2018 позивач звернулась до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії. Рішенням комісії з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за №63 від 19.04.2018 позивачу поновлено виплату пенсії з 01.04.2018. Пенсія за період з 01.04.2018 по 30.06.2019 нарахована на найближчу відомість. Поновлення виплати пенсії з 01.07.2018 буде здійснено відповідно до рішення комісії з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Іншого порядку відновлення пенсії внутрішньо переміщеним особам, зазначає відповідач, діючими нормативними документами не передбачено.

Ухвалою суду від 24.01.2019 постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 25 лютого 2019 року о 16:00.

Ухвалою суду від 15.02.2019 у задоволенні клопотання відповідача про забезпечення можливості участі представника в судовому засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

В судове засідання 25.02.2019 року строни не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням вказаних приписів процесуального законодавства, суд вирішив розглянути справи в порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.07.2014 перебуває на обліку у Бердянському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції № 2307/001256 від 10.02.2015 та отримує пенсію по втраті годувальника, що не заперечується сторонами по справі.

З 01.10.2017 року позивачу було здійснено перерахунок пенсії, розмір якої становить 4284,11 грн.. Заробітна плата для розрахунку пенсії 8816,15 грн. (3764,40 грн. середня заробітна плата у 2017 році х 2,34198 індивідуальний коефіцієнт).

Розрахунок проведено наступним чином: 7493,73 грн. - розмір пенсії за віком (8816,15*0,85000); 1074,88 грн. - доплата за понаднормативний стаж 60 років (1452 грн. *60%). Загальний розмір пенсії 8568,21 грн. пенсія по втраті годувальника з 01.10.2017 4284,11 грн. (8568,20*50%).

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, за попереднім місцем перебування невірно розрахований стаж померлого годувальника 62 роки 5 місяців 28 днів, замість вірного 31 рік 2 місяці 29 днів.

При стажі роботи померлого годувальника 31 рік 2 місяці 29 днів у тому числі за списком 1 - 27 років 4 місяці 11 днів та додатковому 10 років 1 місяць 14 днів, коєфіцієнт стажу склав 0,68333=(31+27+10*12)+4):1200). Заробітна плата для розрахунку пенсії 8816,15 грн. (3764,40 грн. середня заробітна плата у 2017 році х 2,34198 індивідуальний коефіцієнт).

Розмір пенсії з 01.04.2018 склав 3526,46, де 6024,34 грн. розмір пенсії за віком (8816,15 грн.*0,68333), 624,36 грн. доплата за понаднормативний стаж 43 роки (1452 грн.*43%. Загальний розмір пенсії - 6648,70 грн. Розмір пенсії по втраті годувальника складає 3324,35 (6648,70*50%)+202,11 - доплата до мінімального розміру пенсії Згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Вказані обставини підтверджуються копією пенсійної справи наявної в матеріалах справи.

У звязку з тим, що при призначенні пенсії було невірно розрахований стаж утворилась переплата пенсії, яку з позивача утримують по 300 грн. до повного погашення.

Судом також встановлено, з 01.04.2018 позивачу було призупинено виплату пенсії на підставі протоколу районної комісії з питань призначення відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №60 від 15.03.2018.

За зверненням позивача до відповідача стосовно пенсійних виплат, отримала відповідь в якій повідомлено позивача про те, що загальний стаж померлого годувальника розрахований невірно та те, що пенсійні виплати за період з 01.04.2018 по 30.06.2019 нараховані на найближчу відомість. Поновлення виплати пенсії з 01.07.2018 буде здійснено відповідно до рішення комісії з питань призначення/відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Іншого порядку відновлення пенсії внутрішньо переміщеним особам діючими нормативними документами не передбачено.

Позивач не погодившись з зазначеними діями відповідача, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною першою статті 5 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058) визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону № 1058 виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

Згідно ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 10 Закону № 1058 передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Тобто, законом встановлено право вибору позивача одного з виду пенсій.

Статтею 36 Закону встановлено, що пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

До членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника (ч. 3 ст. 36 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст.37 Закону № 1058 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону № 1058 пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Як встановлено судом, позивачу призначено пенсію по втраті годувальника у розмірі 4284,11 грн. виходячи із загального стажу померлого годувальника 62 роки 5 місяців 28 днів довічно.

При приведені пенсійної справи до відповідності вимог чинного законодавства, відповідачем було встановлено , що загальний стаж померлого годувальника розрахований невірно, який повинен бути 31 рік 2 місяці 29 днів. В результаті чого, у позивача виникла переплата пенсійних виплат, яку відповідач утримає до повного погашення.

Як встановлено в ч. 1 ст. 58 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно п. 4 "Положення про Пенсійний фонд України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року № 280, Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань здійснює контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інших платежів, за достовірністю поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та іншими виплатами, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України, інших джерел, визначених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Аналіз наведених норм закону свідчить, що зайво сплачені суми пенсії можуть бути утримані відповідачем за умови зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу, законодавством не передбачено.

Щодо протиправності дій відповідача стосовно перерахунку розміру пенсії позивачу суд зазначає наступне.

З 01.10.2017 в Україні відповідно до Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» проведено осучаснення (перерахунок) призначених раніше пенсій за єдиними правилами обрахунку, яким, зокрема, внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, у відповідності до пункту 4-3 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону, пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01.10.2017 перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 01.12.2017 Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

Згідно п.1 ст.37 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Спеціалістами відповідача після проведення перевірки підрахована сума пенсії за віком за матеріалами пенсійної справи годувальника.

Відповідно до п.1 ст.27 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається за формулою П = Зп x Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Страховий стаж годувальника становив 31 рік 5 місяців 28 днів, коефіцієнт стажу складає 0,68333.

Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії з урахуванням середньої заробітної плати 3764,40 грн. та індивідуального коефіцієнту заробітної плати 2,3198 становить 6648,70 грн. з розрахунку (3764,40 х 2,3198).

Загальний розмір пенсії за віком годувальника складав 4423,31 грн. в тому числі:

- 6024,34 грн. розмір пенсії за віком (8816,15 грн.*0,68333);

- 624,36 грн. доплата за понаднормативний стаж 43 роки (1452 грн.*43%).

Розмір пенсії по втраті годувальника складає 3324,35 (6648,70*50%)+202,11 - доплата до мінімального розміру пенсії Згідно Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Перерахування пенсії здійснюється автоматично і не потребує будь-яких заяв від пенсіонерів, тому дії відповідача щодо перерахунку та розрахунку розміру пенсії позивачу по втраті годувальника відповідають нормам чинного законодавства.

Щодо призупинення виплати пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В силу вимог статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII(надалі Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до норм статті 7 зазначеного Закону для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав, зокрема, на пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Згідно п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016) (далі Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту. Довідка не скасована і строк дії якої не закінчився, є дійсною та діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону.

Факт внутрішнього переміщення, згідно положень статті 4 Закону № 1706-VII підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до норм статті 12 Закону № 1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач набув статусу внутрішньо переміщеної особи на підставі довідки від 10.02.2015 року № 2307/001256, яка не була скасована у порядку ст.12 Закону №1706, відповідних доказів суду не надано.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV(надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 зазначеного Закону, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу норм статті 49 Закону № 1058-IVвбачається, що визначені законодавством підстави припинення виплати пенсії не є вичерпними. Проте, суд зауважує, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що «інші випадки» для припинення виплати пенсії повинні також бути передбачені саме законом.

Ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України, зокрема, 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров'я; екологічної безпеки.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, підзаконні нормативно-правові акти, у тому числі постанова Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Водночас суд зазначає, що не підтвердження фактичного місця проживання/скасування довідки внутрішньо переміщеної особи не є передбаченою законом підставою.

Отже, доводи відповідача щодо необхідності застосування норм Постанов Кабінету Міністрів, якими визначений порядок припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам, зокрема на норми постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» у разі не підтвердження місця фактичного проживання пенсіонера, отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування є безпідставними, оскільки пріоритетними для застосування у спірних правовідносин є саме вимоги статті 49 Закону № 1058-IV.

Відповідачем не надано до суду доказів наявності обставин передбачених ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» для припинення виплати позивачу пенсії та відповідного рішення територіального органу Пенсійного фонду України або рішення суду. Інформація про тривалу відсутність (понад 60 днів) позивача за місцем проживання не є такою підставою за ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Звідси, суд вважає, що відповідачем припинено виплату пенсії позивачу у порушення вимог ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, суд зазначає, що застосування норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до спірних правовідносин є пріоритетним, а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними.

Дана справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (Пз/9901/20/18) (яке набрало законної сили 04.09.2018).

Звідси, суд враховує при ухваленні рішення у цій справі правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (Пз/9901/20/18).

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.

У рішеннях Конституційного Суду України (від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009) та Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов'язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий звязок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов'язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

У даному випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка, як встановлено судом раніше, була припинена управлінням без законних на те підстав.

У рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (п. 25 цього рішення).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об'єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем розмір пенсії позивачу був проведений вірно, суд дійшов висновку, що вимоги про виплату пенсії в період з 01.10.2017 задоволенню не підлягають. Натомість суд вважає за доцільне зобовязати відповідача виплатити позивачу пенсію з дати її припинення виплати, а саме з 01.04.2018.

Стосовно позовної вимоги щодо зобовязання відповідача виплачувати пенсію в подальшому згідно проведеного перерахунку, суд зазначає, що така позовна вимога стосується можливого порушення права позивача на майбутнє, тому є передчасною та задоволенню не підлягає.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджених судових витрат по сплаті судового збору у сумі 704,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Бердянського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 291 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (71100, Запорізька область, Бердянський район, с. Новопетрівка, вул. Садова, буд 13, РНОКПП НОМЕР_1) до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (71100, Запорізька область, Бердянський район, вул.. Консульська, буд.23Л, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (71100, Запорізька область, Бердянський район, с. Новопетрівка, вул. Садова, буд 13, РНОКПП НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (71100, Запорізька область, Бердянський район, вул. Консульська, буд.23Л, ).

Рішення суду набирає законної сили у порядку та строки, передбачені ст. 255 КАС України та може бути оскаржене у порядку та строки, передбачені ст.ст. 293, 295, 296 та 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.03.2019.

Суддя А.В. Сіпака