Справа № 818/2394/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 р.Справа № 818/2394/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Глазько С.М.) від 25.10.2018 року (повний текст рішення складено 06.11.2018 р.) по справі № 818/2394/18

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Сумській області, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 07.06.2018 № , яким ФОП ОСОБА_1 визначено суму грошового зобов'язання з податків та зборів, у тому числі з ПДВ, код платежу 14010100, на загальну суму 51698 грн. 75 коп., із них за податковими зобов'язанням на суму 41359,00 грн., та за штрафними санкціями на суму 10339,75 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Сумській області від 07.06.2018 № , яким ФОП ОСОБА_1 зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 81637,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення у зв'язку з ненаданням позивачем в ході проведення перевірки інформації щодо залишків товарно-матеріальних цінностей (далі - ТМЦ) станом на 31.12.2016 року та 31.12.2017 року. Позивач зазначає, що ненадання вказаної інформації, не є безумовною підставою для визначення суми грошового зобов'язання з податків та зборів та зменшення від'ємного значення ПДВ, оскільки позивач є платником єдиного податку третьої групи, який є платником податку на додану вартість. Зазначив, що форми Книги обліку і доходів витрат, а також порядки їх ведення не передбачають ведення фізичною особою-підприємцем обліку залишків товарних запасів, матеріалів, сировини та відображення результатів такого обліку у книгах, тому позивач не зобов'язаний вести облік залишків ТМЦ. На листи відповідача від 23.04.2018 року № 8373/10/18-28-13-03 та від 05.05.2018 року № 8886/0/18-28-13-03 позивач, своїми листами від 07.05.2018 року та 11.05.2018 року надав пояснення, що інвентаризація проведена станом на 07.05.2018 року, залишків та нестач ТМЦ не виявлено та місцем зберігання залишків ТМЦ є його фактичне місце реєстрації, а саме: АДРЕСА_1.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на безпідставність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку щодо законності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Зазначив, що інформація про залишки ТМЦ не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов'язку ведення залишків ТМЦ для фізичних-осіб підприємців, зокрема на спрощеній системі. Вказує, що надав податковому органу всі первинні документи, які дають змогу отримати інформацію про залишки станом на будь-яку дату перевіряє мого періоду. Податковий орган не надав переліку залишків ТМЦ, які були враховані для розрахунку заниження податкового зобов'язання, а судом першої інстанції не досліджено характеристики та склад залишків ТМЦ.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що співробітниками податкового органу у період з 23.04.2018 по 15.05.2018 проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, валютного та іншого законодавства за період з 29.06.2016 по 31.12.2017, за наслідками якої складено Акт від 22.05.2018 №3091/18-28-13-03//174.

Під час перевірки встановлено порушення позивачем вимог п.185.1 ст.185, п. 188.1 ст.188, п.198.5 ст.198, п.200.1. п.200.2. п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Як встановлено під час розгляду справи, виявлені порушення полягали в тому, що позивач на запит посадових осіб відповідача від 05.05.2018 №7886/10/18-28-13-03 не надав інформацію про наявні залишки товарно-матеріальних цінностей, а листом від 07.05.2018 повідомив відповідача, що він не зобов'язаний надавати вказану інформацію та зазначив місце зберігання залишків ТМЦ (АДРЕСА_1). В зв'язку з чим, податковий орган дійшов висновку, що позивач занизив залишки товару на кінець 2017 року на суму 614911,06 грн., внаслідок не включення до податкових зобов'язань сум ПДВ з реалізації інструментів ручних для каменярів, формувальників, цементувальників та штукатурних станцій марки "KALETA", які були придбані платником, включені до податкового кредиту, але не реалізовані протягом перевіряємого періоду та використання яких в господарській діяльності не підтверджено.

Окрім того, відповідач зазначив, що у зв'язку з відсутністю ТМЦ на залишках, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання у відповідності до п.198.5 ст.198 ПК України.

На підставі викладених в акті перевірки висновків, податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення:

- № від 07.06.2018 року про нарахування штрафних фінансових санкцій з податку на додану вартість у сумі 51 698,75 грн.;

- № від 07.06.2018 року, яким зменшено розмір від'ємного значення сум податку на додану вартість у розмірі 81 637,00 грн.

Не погодившись з вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем під час розгляду справи доведено обґрунтованість та правомірність викладених в акті перевірки висновків, а відтак законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 188.1 ст.188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Згідно п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (п.п.200.1 ст.200 ПК України).

Відповідно п.200.2 ст.200 ПК України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно п.200.4 ст.200 ПК України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу; б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний, зокрема: вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (пп. 16.1.2); сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (16.1.4); забезпечувати збереження документів, пов'язаних з виконанням податкового обов'язку, протягом строків, установлених цим Кодексом (16.1.12).

Положеннями пп. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абз. 1 п. 44.3 ст. 44 ПК України, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Як встановлено під час перевірки, згідно даними ЄДРПН, додатку 5 до податкової декларації по ПДВ, податкових накладних, видаткових накладних, виписок банку та ВМД позивачем в 2016 та 2017 роках придбано товару на суму без ПДВ 1 187 520,42 грн.; реалізовано товару (інструментів ручних для каменярів, формувальників, цементувальників та штукатурних станцій марки «KALETA» на суму 1 015 247,86 грн. без ПДВ (без націнки на суму 651921,58 грн).

На підставі викладеного, податковий орган вказує, що станом на 31.12.2017 року, залишки ТМЦ мають складати в сумі 614 911,06 грн. (без ПДВ та націнки).

За приписами пункту 85.4 статті 85 ПК України, при проведенні перевірок посадові особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідно до п. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки.

Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що інформація про залишки ТМЦ не є первинним документом в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов'язку ведення залишків ТМЦ для фізичних-осіб підприємців, зокрема на спрощеній системі, оскільки в даному випадку податковий орган має право вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей та зняття залишків товарно-матеріальних цінностей.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, на запит контролюючого органу №8373/10/18-28-13-03 від 23.04.2018 позивач відмовився надати залишки ТМЦ станом на 31.12.2016, не 31.12.2017 та на дату перевірки, зазначивши що веде спрощений бухгалтерський облік.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що підпунктом 296.1.2 пункту 296.1 статті 296 ПК України передбачено, що платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи - підприємці), які є платниками податку на додану вартість, ведуть облік доходів та витрат за формою та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів такі платники єдиного податку подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги.

Форму книги обліку доходів і порядок її ведення затверджено наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 № 579, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07.07.2015 за № 800/27245.

Порядком передбачено окрему Книгу обліку доходів і витрат для платників єдиного податку третьої групи, які є платниками податку на додану вартість та окремий Порядок її ведення.

Фізичні особи-підприємці, які є платниками єдиного податку третьої групи та є платниками ПДВ ведуть облік доходів та витрат шляхом їх щоденного, за підсумками робочого дня, відображення у Книзі обліку доходів та витрат на підставі первинних документів.

Крім того, фізичні особи-підприємці платники єдиного податку, які є одночасно платниками ПДВ, повинні виконувати обов'язки з оформлення та зберігання первинної документації (податкових накладних) та реєстрів отриманих і виданих податкових накладних, які нічим не відрізняються від обов'язків платників податку на загальній системі оподаткування.

Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Враховуючи наявність у позивача законодавчо визначеного обов'язку з оформлення та зберігання первинної документації та беручи до уваги факт ненадання на запит податкового органу інформації про залишки ТМЦ, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо їх відсутності.

В зв'язку з чим, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання у відповідності до п. 198.5 ст.198 ПК України, при цьому, податкове зобов'язання з податку на додану вартість ФОП ОСОБА_1, як платником податку на додану вартість не нараховувалося.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на факт надання податковому органу всіх первинних документів, які дають змогу отримати інформацію про залишки та не надання податковим органом переліку залишків ТМЦ, які були враховані для розрахунку заниження податкового зобов'язання, оскільки саме за наслідком проведеної перевірки, згідно даними ЄДРПН, додатку 5 до податкової декларації по ПДВ, податкових накладних, видаткових накладних, виписок банку та ВМД позивача за 2016 та 2017 роки встановлено, що станом на 31.12.2017 року, залишки ТМЦ мають складати на суму 614 911,06 грн. (без ПДВ та націнки).

В свою чергу, саме факт ненадання позивачем інформації про залишки ТМЦ на відповідний запит податкового органу, слугував підставою для висновку про їх відсутність та, як наслідок, наявність у платника обов'язку нарахувати податкові зобов'язання у відповідності до п. 198.5 ст.198 ПК України.

Додатково колегія суддів зазначає, що податковим органом у запиті попереджено, що у випадку ненадання інформації та документального підтвердження, буде вважатися, що такі залишки відсутні у платника податків.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виявлені під час проведеної перевірки порушення є обґрунтованими, а нарахування грошового зобов'язання на підставі оскаржуваних податкових повідомлень-рішень - законним.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час її апеляційного перегляду, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб'єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правовірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень--рішень, що є предметом оскарження позивачем.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження їй надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 316, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2018 року по справі №818/2394/18 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.П. Бенедик
Судді Л.В. Мельнікова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 04.03.2019 року