Справа № 826/8829/17
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8829/17 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15.05.2017 року №, №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги відповідач зазначив, що ОСОБА_2 у 2015 році занизив оподатковуваний дохід за 2015 рік у сумі 4 499 999,99 грн., що призвело до не нарахування, не утримання та не перерахування податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1083333,34 грн. та військового податку у розмірі 65000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що уповноваженими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору фізичною особою ОСОБА_2 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, про що складено акт №439/26-51-13-06/НОМЕР_1 від 09.02.2017 року.

В ході перевірки було встановлено, що позивачем порушено п.176.1 ст.176, пп. 170.2.2 п. 170.2 ст.170, ст.36 Податкового кодексу України, а саме завищено витрати на придбання інвестиційного доходу в сумі 4 499 999,99 грн., які документально не підтверджені, що призвело до заниження оподаткованого доходу з податку на доходи фізичних осіб у сумі 4 499 999,99 грн. та заниження податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб у сумі 900 000 грн. та п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України, що призвело до не нарахування, неутримання та неперерахування військового збору за 2015 рік у сумі 67 500 грн.

За результатами перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.03.2017 року № про збільшення суми грошового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб на 1 083 333,34 грн., у т.ч. 866 666,67 грн. за основним платежем, 216 666,67 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями; № про збільшення суми грошового зобов'язання по військовому збору на 81 250 грн., у т.ч. 65 000 грн. за основним платежем, 16 250 грн. за штрафними ( фінансовими санкціями.

За результатами адміністративного оскарження рішенням Головного управління ДФС у м.Києві було скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м.Києві від 06.03.2017 року № , № , та винесено нові податкові повідомлення-рішення від 15.05.2017 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на 1 083 333,34 у т.ч. 866 666,67 грн. за основним платежем, 216 666,67 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий Кодекс України.

Згідно з пп. 164.2.9 п.164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у пп. 165.1.2, 165.1.40 і 165.1.52 п. 165.1 ст. 165 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

До продажу інвестиційного активу прирівнюються також операції з: обміну інвестиційного активу на інший інвестиційний актив; зворотного викупу або погашення інвестиційного активу його емітентом, який належав платнику податку; повернення платнику податку коштів або майна (майнових прав), попередньо внесених ним до статутного капіталу емітента корпоративних прав, у разі виходу такого платника податку з числа засновників (учасників) такого емітента чи ліквідації такого емітента.

Придбанням інвестиційного активу вважаються також операції з внесення платником податку коштів або майна до статутного капіталу юридичної особи - резидента в обмін на емітовані ним корпоративні права.

Відповідно до пп. 170.2.3. ПК України якщо в результаті розрахунку інвестиційного прибутку за правилами, встановленими цією статтею, виникає від'ємне значення, воно вважається інвестиційним збитком.

При цьому пп. 170.2.6 п. 170.2 ст. 170 ПК України передбачено, що до складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.

Загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами визначається як сума інвестиційних прибутків, отриманих платником податку протягом звітного (податкового) року, зменшена на суму інвестиційних збитків, понесених платником податку протягом такого року.

Якщо загальний фінансовий результат операцій з інвестиційними активами має від'ємне значення, його сума переноситься у зменшення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами наступних років до його повного погашення.

Інвестиційний прибуток за операціями з цінними паперами чи деривативами визначається платником податків.

Аналізуючи вказані норми у їх сукупності, суд дійшов висновку, що інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу з урахуванням норм п/п. 170.2.4 - 170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).

При цьому, суд зазначає, що при вирішенні питання щодо оподаткування інвестиційного прибутку, перевірці підлягають обставини наявності у позивача позитивного фінансового результату від операцій з інвестиційними активами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі № 826/9611/16 (провадження № К/9901/1430/17).

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач у 2013 році придбав частку у розмірі 25% статутного капіталу ТОВ «ТВА-Групп» за 166 666,65 грн., що підтверджується в т.ч. наявною у матеріалах справи копією розписки продавця (Ходос С.Р.) про проведення розрахунку, факт чого підтверджується і позивачем.

20.05.2013 року рішенням загальних зборів ТОВ «ТВА Групп» було затверджено новий склад учасників підприємства та перерозподіл між учасниками товариства статутного капіталу, відповідно до якого частка позивача у статутному капіталі товариства стала 25% та становила 4 500 000 грн.

13.08.2015 року та 15.08.2015 року позивачем було внесено кошти (поповнення статутного фонду) у сумі 4 333 333,34 грн., що підтверджується відповідними банківськими квитанціями.

Згідно довідки від 28.03.2016 року №795/1/01-15/16, виданої директором ТОВ «ТВА Групп», позивачем внесено до статутного капіталу товариства кошти на загальну суму 4 500 000 грн.

Вказані обставини підтверджуються також наявним у матеріалах справи Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 11.06.2013 року, зі змісту якого вбачається, що розмір внеску до статутного фонду ОСОБА_2 становить 4 500 000 грн.(а.с. 76) та заявами (розписками) директора ТОВ «ТВА-Групп» про внесення ОСОБА_2 коштів на поповнення статутного фонду у розмірі 4 333 333,34 грн.

В подальшому, 05.08.2015 року між ОСОБА_2, як продавцем, та компанією Ломграф Лімітед, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі, на підставі якого, продавець передає (відчужує) покупцю власну частку у розмірі 25% у статутному капіталі Товариства, що дорівнює 4 500 000 грн., а покупець зобов'язується прийняти частку та оплатити її на умовах визначених даним Договором.

Отже, на момент продажу частка позивача у статному капіталі складала 25%, що становило 4 500 000 грн. (номінальна вартість частки). Продаж цієї частки позивача у розмірі 25%, що становило 4 500 000 грн., відбулась за 4 500 000 грн., проведення розрахунку за яку підтверджується договором, підписами учасників на ньому та протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ТВА - Групп» від 05.08.2015 року щодо проведення державної реєстрації змін до Статуту Товариства.

Посилання ж контролюючого органу на те, що розписка має лише підпис продавця не спростовує зміст розписки, до того ж податковим органом нормативно не обґрунтовано неможливість такого підтвердження проведення розрахунків. Відтак, суд вважає підтвердженими витрати позивача на придбання інвестиційного активу.

Що стосується доводів податкового органу відносно ненадання під час перевірки документів, слід зазначити, що відповідачем не надано до суду запиту до позивача щодо надання конкретно витребуваних документів та доказів відмови позивача щодо їх надання (акту), а відтак суд вважає доводи відповідача у наведеному аспекті безпідставними.

Крім того, нормами податкового законодавства не обмежено право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і під час вирішення спору в судовому порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, в даному випадку, інвестиційний прибуток від операції з продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТВА - Групп» у позивача не виник, оскільки останній поніс витрати на придбання відповідного інвестиційного активу в розмірі 4 500 000 грн., та отримав дохід від продажу частки цього активу в сумі 4 500 000 грн., отже, інвестиційний прибуток відсутній.

Відтак, у даному випадку, об'єкт оподаткування податком на доходи фізичних осіб відсутній, а, відповідно, і висновок контролюючого органу про порушення позивачем вимог підпункту 164.2.9 пункту 164.2 статті 164, підпункту 170.2.2, 170.2.6 пункту 170.2 статті 170 Податкового кодексу України є безпідставним.

Отже, і нарахування відповідачем грошових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) є неправомірним.

Оскільки у позивача за результатами операцій з відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «ТВА - Групп» не утворилось інвестиційного прибутку, відповідно, і відсутній обов'язок подавати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 15.05.2017 року, яким позивачу визначені грошові зобов'язання з військового збору, то колегія суддів зазначає, що, оскільки підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід фізичної особи, то, з огляду на протиправність висновків контролюючого органу про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу на суму 4 499 999,99 грн., відповідно, відсутні і правові підстави для визначення позивачу грошових зобов'язань з військового збору.

Враховуючи у сукупності вище наведене колегія суддів вважає що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 06.03.2019 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Є.І.Мєзєнцев