Справа № 148/2384/18
Суддя: Ковганич С. В.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 148/2384/18
Провадження №2-а/148/7/19
05 березня 2019 року Тульчинський районний суд
Вінницької області
в складі: головуючого судді Ковганича С.В.
при секретарі Мрочко Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського відділення поліції в особі інспектора СРПП Тульчинського ВП старшого лейтенанта ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.12.2018 року інспектором СРПП Тульчинського ВП старшим лейтенантом ОСОБА_2 відносно нього винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксована не в автоматичному режимі ОСОБА_3 ДП018 №809189. Відповідно до якої позивач визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України. Згідно постанови, він керуючи транспортним засобом ЗАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись в с.Нестерварка по вул. Леонтовича не виконав вимоги дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено», а саме: здійснив проїзд без зупинки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП.
Проте, позивач вважає, що вищевказана постанова не відповідає фактичним обставинам справи, а тому вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного. Так, 10.12.2018 він рухався на автомобілі ЗАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Леонтовича в с. Нестерварка по автомобільній дорозі регіонального значення Р08 в сторону пгт. Брацлав. Перед ним рухався грузовик, який став повертати до АЗС №28 ТОВ «АЗЕС», що розташоване по вул.Леонтовича, 69-а с. Нестерварка по лівій стороні дороги від смуги, і він побачив, як за ним пішов поліцейський з автоматом. В цей час інший поліцейський зробив вимогу йому зупинитись, а підійшовши сказав, що він порушив вимоги дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено» та наказав надати документи водія. Після чого інспектором було складено оскаржувану постанову. Однак при винесенні постанови, позивача не було ознайомлено з правами особи, що притягується до адміністративної відповідальності, встановленими ст. 268 КУпАП.
Крім того, його було зупинено навпроти АЗС №28 ТОВ «АЗЕС», що розташоване по вул. Леонтовича, 69-а с. Нестерварка, де немає ні перехрестя, ні вузької ділянки дороги, залізничного переїзду, а отже і не має встановленого дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», який відноситься до групи знаків пріоритету, які в свою чергу встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузькі ділянок дороги у відповідності до ОСОБА_4 дорожнього руху затверджених постановс КМУ №1306 (далі - ПДР), а саме розділу 33 пункту 2. Більше того, в с. Нестерварака, по вул. Леонтовича регіональної траси Р08, дорожій знак 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено» за порушення якого його притягнуто адміністративної відповідальності, взагалі відсутній, так як відсутні ділянки дороги перед якими він встановлюється.
У звязку з вищевикладеним, просить визнати дії суб'єкта владних повноважень протиправними та скасувати постанову серія ДП018 №809189 від 19.12.2018 року у справі адміністративне правопорушення, а справу - закрити.
Представник позивача - ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розглянути без її участі. Також подала клопотання, у якому просить стягнути витрати на правову допомогу у сумі 1365 грн.
Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, які зберігаються в матеріалах справи, а також відповідно до ухвали суду, відповідач не надав відзив на позов та докази у разі заперечення позовних вимог.
У відповідності до вимог ч.1 ст. 205 КАС України, неявка в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.
В судовому засіданні встановлено наступне: із копії постанови серія ДПО18 № 809189 від 10.12.2018 вбачається, що 10.12.2018 о 10:42 год. по вул. Леонтовича у с. Нестерварка, ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ЗАЗ, державний номерний знак НОМЕР_2, не виконав вимоги дорожнього знаку «Проїзд без зупинки заборонено», а саме здійснив проїзд без зупинки, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП у звязку з чим, накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень (а.с.4).
Наявні у справі матеріали не містять безперечних доказів і є недостатніми для однозначного висновку про винуватість позивача в порушенні ч. 1 ст.122 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб'єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Зазначена постанова серія ДПО 18 № 809189 від 10.12.2018, судом перевірялася на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.
Ч. 1 ст. 122 КУпАП, передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Стаття 245 КУпАП України визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 252 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов'язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення, сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього рух у та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими статтями 283, 284 КПАП України. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до ч.2, ч. 4-6 ст. 258 КупАП України, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та а дміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Як встановлено частинами 2, 3 статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ДПО 18 № 809189 від 10.12.2018 винесена інспектором СРПП Тульчинського ВП старшим лейтенантом ОСОБА_2 за порушення ч. 1 ст.122 КУпАП з порушенням норм чинного законодавства, оскільки в постанові відсутні відомості про застосування фото чи відео фіксації, що давало б право виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на місці зупинки транспортного засобу.

Позивач довів свою позицію щодо даної справи, дані докази ніким не оспорювалися.

Окремо необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі №338/1/17 розяснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб'єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов'язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб'єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб'єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб'єкта владних повноважень.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про дорожній рух» №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає що спірна постанова прийнята відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню, так як в судовому засіданні повно і всебічно зясовано обставини справи та позов підтверджений належними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи ту обставину, що позов задоволено, тому з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань слід стягнути судовий збір в розмірі 768,40 гривень на відповідний рахунок .

Клопотання представника позивача про стягнення витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 195,00 грн, яка є документально підтверджена, згідно платіжного доручення №1019263SB від 30.01.2019.

На підставі викладеного, керуючись рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 (справа № 1-11/2015 року), п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті, ст. ст. 251, 258, 288, 292, 293 КУпАП, ст. ст. 9, 18, 77, 90, 286 КАС України, суд, -

У Х В АЛ И В :

Позов ОСОБА_1 до Тульчинського відділення поліції в особі інспектора СРПП Тульчинського ВП старшого лейтенанта ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати дії інспектора СРПП Тульчинського ВП старшого лейтенанта ОСОБА_2 протиправними.

Постанову серії ДПО18 № 809189 від 10.12.2018 винесену інспектором СРПП Тульчинського ВП старшим лейтенантом ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього штрафу в сумі 255 грн. - скасувати, адміністративну справу провадженням закрити.

Стягнути з Тульчинського ВП НВП ГУНП у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в розмірі 768,40 гривень на користь держави та витрати на правову допомогу у сумі 195,00 гривень на користь позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тульчинського

районного суду ОСОБА_3