Справа № 342/1150/17
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1186/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Тлумацького об'єднаного управління пенсійного фонду в Івано-Франківській області на рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2018 року у справі № 342/1150/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тлумацького об'єднаного управління пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії та зобов'язання провести відповідний перерахунок (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Ничик Г.І. в м. Городенка Івано-Франківської області 23.11.2018 року, згідно з журналом судового засідання 10:58 год., повний текст судового рішення складено 05.12.2018), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Тлумацького об'єднаного управління пенсійного фонду в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про визнання незаконними дій відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії та зобов'язання провести відповідний перерахунок.

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконними дії Тлумацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови у зарахуванні до сум, з яких ОСОБА_1 обчислено розмір пенсії, виплачені суми допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати та винагороди державному службовцю за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, за період з 2008р. по 2009 р. на загальну суму 12634,83 грн.

Зобов'язано Тлумацьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області здійснити з 09.10.2017 р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з розрахунку 90% від суми заробітної плати з урахуванням до заробітної плати (з якої нараховується пенсія) нарахованих та виплачених в 2008-2009 роках сум матеріальної допомоги на оздоровлення, індексації заробітної плати та винагороди державному службовцю за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, згідно довідки фінансового управління Городенківської районної державної адміністрації від 28.09.2017 року № 282/04-23/30.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що для призначення пенсії позивачу враховано всі складові заробітної плати передбачені законодавством. Оскільки матеріальна допомога та індексація заробітної плати не відноситься до інших надбавок, тому зараховувати їх в суму заробітної плати для обчислення пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу» немає підстав.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач звернулася до Тлумацького управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську з заявою про перерахунок пенсії з врахуванням всіх виплат, відповідно до яких було проведено нарахування та сплату страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, проте, в такому перерахунку листом від 20.10.2017 року № 86/С-15 їй було відмовлено.

Не погоджуючись з наведеним, позивач звернулась до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при призначенні їй пенсії до заробітку для обчислення пенсії підлягали включенню суми виплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення і на вирішення соціально-побутових потреб та виплачених сум індексації заробітної плати, оскільки таке право передбачено Законом України «Про державну службу».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, позивач отримує пенсію відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ) в розмірі 90 % заробітної плати з 30.03.2010 року.

Згідно з довідкою про складові заробітної плати, виданою Фінансовим управлінням Городенківської районної державної адміністрації, позивачу було виплачена матеріальна допомога на оздоровлення, індексацію заробітної плати та винагороду за період з 2008 по 2009 роки.

За змістом статті 37 Закону № 3723-ХІІ (в редакції на момент призначення пенсії) пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

У частині першій статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону № 108/95-ВР визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною другою статті 33 Закону № 3723-ХІІ передбачено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що матеріальна допомога на оздоровлення та індексація заробітної плати входила до системи оплати праці державного службовця.

Крім того, статтею 66 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої даної правової норми до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Стаття 41 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає виплати (доходи), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії.

Так, зокрема, до такого доходу (заробітної плати) враховуються: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та вказаних висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм у оскаржуваному судовому рішенні належну правову оцінку, а відтак подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Посилання апелянта на те, що надана позивачем довідка про розміри спірних сум містила виправлення, а тому не підлягала до врахування відповідачем, спростовуються матеріалами справи, в якій містяться інші довідки, видані за місцем роботи позивача, якими підтверджені розміри виплат, які зазначалися у довідці, наданій разом із заявою про перерахунок пенсії.

До того ж, маючи сумніви у достовірності зазначених у довідці сум, пенсійний орган мав право самостійно вжити заходів до перевірки її правильності, як це передбачено підпунктом 3 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1.

Крім того, відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу, яка є предметом оскарження у даній справі, не ґрунтувалася на неправильності оформлення довідки про отримані позивачем виплати, а виключно на тому, що суми, зазначені у довідці, не підлягають включенню до заробітку для обрахунку пенсії.

Відкидаються апеляційним судом також доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права внаслідок незабезпечення особистої явки позивача у судове засідання, що вплинуло на реалізацію принципу змагальності процесу.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку участь позивача у розгляді справи була забезпечена через його представника і принцип змагальності сторін, визначений статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), з врахуванням офіційності з'ясування всіх обставин справи порушено не було.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Останній у справі, що розглядається, не довів правомірності свого рішення, яке оскаржує позивач.

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 КАС України визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ у Рішенні «Суханов та Ільченко проти України» (Рішення від 26.09.2014 року) зауважив, що вимоги заявників щодо надбавки до пенсії безперечно підпадають під дію статті 1 Першого протоколу і що їх можна вважати «майном» у значенні цього положення. Питання полягає у тому, чи можуть вважатися майном у значенні цього положення твердження заявників про те, що вони мають право на певні суми виплат, і якщо так, чи є їх невиплата втручанням у право на мирне володіння майном (п. 34).

Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (п. 35).

У справі «Трегубенко проти України» (Рішення від 02.11.2004 року, п. 53) Європейський суд з прав людини зазначив, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний, inter alia, «інтерес суспільства» та «умови, передбачені законом». Більше того, будь-яке втручання у право власності обов'язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав Суд, «справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Пошук такого справедливого балансу пролягає через всю Конвенцію. Далі Суд зазначає, що необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (див. рішення щодо Брумареску (Brumaresku), яке згадувалося вище, параграф 78).

В Рішенні від 20.11.2011 року у справі «Рисовський проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (п. 70).

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Тлумацького об'єднаного управління пенсійного фонду в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2018 року у справі № 342/1150/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 07.03.2019