Справа № 1440/2056/18
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2056/18

Головуючий І інстанції суддя - Птичкіна В.В.Категорія №8.3

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_4 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (надалі - відповідач, ДФС), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.08.2018 року №0-1443, №0-1443, №0-1443, якими позивачу були визначені суми податкових зобов'язань за 2017 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що, відповідно до норм ПК України, з урахуванням дати прийняття місцевою радою рішення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відповідач міг застосувати норми цього рішення не раніше 2018 року. Також, позивач стверджує, що він як голова фермерського господарства (сільськогосподарський товаровиробник) звільнений від сплати відповідного податку, оскільки об'єкти нерухомого майна, з яких ДФС нарахувало податкові зобов'язання, є спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Крім того, позивач повідомив, що 31.12.2016 року він передав належні йому нежитлові будівлі у тимчасове безоплатне користування фермерському господарству «ВАЛЕНТИНА».

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, станом на 01.07.2017 року позивач був власником наступних об'єктів нерухомого майна:

1 - нежитлової будівлі загальною площею 717,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, розмір частки 33/100 (надалі - Об'єкт №1).

2 - нежитлової будівлі загальною площею 2354,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, розмір частки 33/100 (надалі - Об'єкт №2).

3 - нежитлової будівлі загальною площею 351,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3, розмір частки 34/100 (надалі - Об'єкт №3).

14.07.2017 року актом приймання-передачі позивач передав належні йому частки вказаних нежитлових будівель до статутного фонду (складеного капіталу) фермерського господарства «ВАЛЕНТИНА».

14.07.2018 року позивач отримав три податкових повідомлення-рішення від 27.04.2018 року з податку на нерухоме майно за 2017 рік на загальну суму 94392,96 грн..

З цими рішеннями позивач не погодився, тому у скарзі від 24.07.2018 року просив відповідача їх скасувати.

24.07.2018 позивач отримав два податкових повідомлення-рішення від 27.04.2018 з податку на нерухоме майно за 2017 рік на загальну суму 32442,44 грн., на які також подав скаргу 03.08.2018 року.

За результатами розгляду вищевказаних скарг позивача ДФС 07.08.2018 року направило позивачу відповідь, в якій зазначило, що «… в результаті проведеної звірки, на підставі наданих Вами документів встановлено, що нежитлові будівлі за адресою … з 18.07.2017 року не перебуває у Вашій власності, поряд з цим відбулось здвоєння об'єктів нерухомості. У зв'язку з вищенаведеним, в базі даних органів ДФС зроблено відповідну позначку, податкове повідомлення-рішення від 27.04.2018 року … скасовано та сформовані нові податкові повідомлення-рішення від 07.08.2018 року №0-1413, №0-1413, №0-1413 які додаються до цього листа …».

Згідно з податковим повідомленням-рішенням №0-1413 (об'єкт №3), сума податку складає 1910,53 грн., згідно з податковим повідомленням-рішенням №0-1413 (об'єкт №2), сума податку складає 12432,29 грн., згідно з податковим повідомленням-рішенням №0-1413 (об'єкт №1), сума податку складає 3788,93 грн..

Таким чином, виходячи з інформації про зареєстровані за позивачем права, площі об'єктів нерухомого майна, розміри часток, та з урахуванням рішення Березнегуватської селищної ради ХІІІ сесії сьомого скликання від 26.01.2017 року №3 «Про встановлення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об'єктів нежитлової нерухомості на території Березнегуватської селищної ради» (надалі - Рішення ради №3), відповідач нарахував позивачу податок на нерухоме майно за період січень-червень 2017 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача пільги зі сплати податку на нерухоме майно та правомірність дій ДФС щодо прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи протиправність спірних рішень ДФС, позивач посилається на пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 та пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України, та зазначає, що відповідач не міг використовувати норми Рішення ради №3 для визначення суми податку за період січень-червень 2017 року, оскільки зміни податку встановлені вказаним рішенням мають застосовуватись не раніше наступного бюджетного періоду, а саме у 2018 році.

Одним з принципів податкового законодавства України, згідно з пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України, є стабільність, згідно з яким зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Відповідно до пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Проте, 01.01.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 року №1791-VIII, згідно з п.4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень якого установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги пп.4.1.9 п.4.1 та п.4.5 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3, пп.12.4.3 п.12.4 та п.12.5 ст.12 ПК України.

Зазначене спростовує доводи позивача щодо незастосування податковим органом при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень положень пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 та пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України.

З огляду на законодавчі зміни щодо запровадження місцевих податків і зборів, колегія суддів вважає, що податковим органом дотримано вимоги податкового законодавства при встановленні податку на нерухоме майно у 2017 році.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постановах від 29.03.2018 року у справі №820/4876/17 та від 03.04.2018 року у справі №813/3583/17.

Також в позові та в апеляційній скарзі позивач посилався на відсутність будь-яких підстав для нарахування податку на вказане вище нерухоме майно, оскільки з 31.12.2016 року вказані об'єкти нерухомості були передані у тимчасове безоплатне користування фермерському господарству «ВАЛЕНТИНА» та взагалі є спорудами, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому позивач звільнений від сплати відповідного податку.

Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями позивача, з таких підстав.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України, об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України, база оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Як вказано вище, нарахування податку відповідач здійснив, виходячи з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з реєстру прав власності на нерухоме майно, об'єкти 1, 2, 3 у 2017 році до 18.07.2017 року перебували у власності саме позивача.

Таким чином, платником податку за вищезазначений період виступає фізична особа.

Згідно з абз.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об'єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Водночас, пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції чинній в період оподаткування) зазначено, що сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Отже, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є одночасна сукупність наступних умов:

1) використання споруди безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

2) особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Позивачем не доведено того факту, що він є сільськогосподарським товаровиробником та використовував вищевказані об'єкти нерухомого майна безпосередньо у своїй сільськогосподарській діяльності, а тому відсутні підставі для застосування щодо позивача пільги зі сплати податку, встановленої абз. «ж» пп.266.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Відповідно до пп.266.8.1 п.266.8 ст.266 ПК України передбачено, що у разі переходу права власності на об'єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом календарного року податок обчислюється для попереднього власника за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначений об'єкт оподаткування, а для нового власника - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Таким чином, оскільки в період з 01.01.2017 року по 18.07.2017 року об'єкти 1, 2, 3 перебували у власності позивача, ДФС правомірно нарахувало позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями податок на нерухоме майно.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати його прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.