Справа № 0840/3496/18
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 0840/3496/18

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2018 (головуючий суддя Садовий І.В., рішення складено в повному обсязі 01.10.2018)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з позовом до Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, в якому просила з урахуванням уточненого адміністративного позову (а.с. 23-25):

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні і виплати пенсії позивачу;

- зобов'язати відповідача призначити, нарахувати і сплатити пенсію за віком позивачу згідно частини 2 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 07.06.2018.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є громадянкою України, з 1992 року отримувала пенсію за віком, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, в зв'язку із чим виплату пенсії припинено. З метою поновлення виплати пенсії, позивач 07.06.2018 через свого представника звернулась до відповідача із заявою, проте відповідач відмовив у поновленні пенсії (рішення від 02.07.2018 за №21), з посиланням на те, що позивач не звернулась особисто та не надала інформації щодо місця реєстрації на території України та паспорт громадянина України. Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та просить позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2018 в задоволенні адміністративного позову відмовлено у повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано правомірністю відмови відповідача у поновленні пенсії за віком позивачу, оскільки остання не надала належний документ, що підтверджує її особу, а також звернулась до органу ПФУ не за місцем свого проживання (реєстрації).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що позивачем Пенсійному органу надано всі необхідні документи для призначення пенсії, в тому числі паспорт громадянина України для виїзду за кордон, який є документом, що посвідчує особу позивача та який був дійсний на час звернення до відповідача.

Відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить залишити без змін рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Посилається на те, що суд не може втручатися в дискреційні функції відповідача. Зазначає, що позивачем надано закордонний паспорт, однак слід надати паспорт громадянина України, який підтверджує громадянство України та в якому зазначається місце проживання особи; також зазначає про строк дії закордонних паспортів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, яка на теперішній час виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю.

Позивач перебувала на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, отримувала пенсію за вислугу років, що не заперечується сторонами.

У зв'язку із виїздом на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон (а.с.7, 26), виплату пенсії позивачу було припинено.

07.06.2018 позивач через свого представника звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії.

Рішенням від 02.07.2018 за №21 відповідачем відмовлено позивачу в поновленні пенсії, оскільки всупереч Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1, ОСОБА_1 не звернулась особисто та не надала інформації щодо місця реєстрації на території України та паспорт громадянина України (а.с.10-11).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", Закону України «Про пенсійне забезпечення", норми Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846).

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Згідно ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав. Позивач як громадянин України, незалежно від країни свого проживання, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, в тому числі і на пенсійне забезпечення, а тому за відсутності законодавчих перешкод для виплати пенсій відповідач зобов'язаний відновити виплату пенсій позивачу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії припиняється на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Винятки були встановлені для громадян, які проживають за кордоном, якщо пенсія їм призначена внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. У цих випадках пенсія виплачується і за відсутності міжнародного договору (ч. 2 ст. 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення"). При цьому держава визначила відповідний механізм виплати таких пенсій (Постанова Кабінету Міністрів України «Про порядок переведення пенсій громадян, які виїхали на постійне проживання до інших країн» від Об.04.1993 № 258).

Рішенням Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р. не виплата пенсій громадянам України, які виїхали з України, визнано неконституційним, Конституційним Судом України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІУ, у зв'язку з чим застосуванню не підлягають.

Відповідно до п.3.3 Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009р. вказаними нормами Закону (ст. 51) конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Отже у Рішенні Конституційного Суду чітко зазначено, - що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно вад того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Тобто, право на отримання пенсії є конституційним правом громадянина України не залежно від того, чи проживає громадянин України в Україні чи за її межами.

В Рішенні № 21 від 02.07.2018 року відповідачем зазначено, що для поновлення виплати пенсії позивачу слід мати реєстрацію на території України та звернутися до Пенсійного фонду за місцем проживання/реєстрації з встановленими законодавством документами для призначення пенсії (а.с. 10-11).

Також в Рішенні № 21 від 02.07.2018 року відповідачем зазначено, що новостворене управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району не є правонаступником управління праці та соціального захисту населення Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради у зв'язку з ліквідацією, тому не має законних підстав для видачі архівних пенсійних справ (а.с. 10-11). З огляду на викладене відповідач відмовив у поновленні пенсії позивача.

Даючи оцінку Рішенню № 21 від 02.07.2018, яке ґрунтується на тому, що позивач не звернувся особисто до управління з необхідними документами, зокрема паспортом громадянина України, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що воно не відповідає вимогам законодавства України, порушує норми Конституції України у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Так, відповідно до статті 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Тобто, однією з умов, які передбачають наявність у особи права на отримання пенсії є її належність до громадянства України. Водночас, належність позивача до громадянства України підтверджено паспортом громадянина України для виїзду за кордон (а.с. 7). Щодо місця проживання (реєстрації) позивача, зокрема, пункт 2.9 Порядку №22-1, яким передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред'явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік), колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що позивач чітко вказала, що не проживає в Україні, місце її проживання Ізраїль, що підтверджується відповідними документами.

В разі необхідності зазначення безпосереднього місця проживання в Ізраїлі таке питання може бути вирішено між сторонами шляхом листування. Отже, вимоги, зазначені в пункті 2.9 Порядку №22-1 не стають на перешкоді позивачу, щодо реалізації її права на пенсійне забезпечення.

Згідно з п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.

Відповідно до п. 2 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 року №719-У,паспорт громадянина України для виїзду за кордон - це документ, що посвідчує особу громадянина України під час перетину ним державного кордону України та перебування за кордоном.

Таким чином, громадянство України підтверджується як паспортом громадянина України та і паспортом громадянина України для виїзду за кордон.

Виходячи з викладеного спростовуються доводи відповідача, що позивачем не підтверджено громадянство України.

Для призначення пенсії в Україні особа повинна бути громадянином України, водночас відповідачем не спростовано, що позивач є громадянином України та відповідачем не доведено, що позивач не є громадянином України.

Строк дії паспорта становить десять років (п. 12 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

На час звернення до відповідача з заявою про поновлення виплати пенсії паспорт був дійсний.

Отже висновок відповідача про не підтвердження позивачем громадянства України є помилковим та таким, що негативно впливає на реалізацію позивачем його конституційного права на соціальний захист, зокрема поновлення пенсії.

Відповідно до п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду № 22-1 від 25.11.2005 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім'ї у зв'язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об'єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

Отже вказаною нормою передбачена можливість звернення особи, що досягла пенсійного віку з заявами для призначення/поновлення пенсії через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції така норма є гуманною та такою, що направлена на допомогу особі в реалізації його права на соціальний захист (зокрема призначення/поновлення пенсійних виплат), оскільки особи, які досягли пенсійного віку можуть мати обмеження в самостійному пересуванні пов'язані з віком та здоров'ям. Тому, зобов'язати таку людину особисто надати документи є протизаконним, антигуманним та таким, що не має бути в демократичній та правовій державі.

Матеріали справи містять довіреність, яка нотаріально завірена, здійснені відповідні нотаріальні процедури (а.с. 12, 13).

Отже, спростовуються доводи відповідача, зазначені Рішенні № 21 від 02.07.2018 року що позивач не звернувся особисто до управління з необхідними документами, зокрема, з паспортом громадянина України.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що інших недоліків щодо звернення з заявою про поновлення виплати пенсії відповідачем не було зазначено.

Водночас, матеріали справи не містять документів, що підтверджують чи призначалася пенсія позивачу раніше, чи припинена у зв'язку з виїздом за кордон. Позивач зазначає в позові, що починаючи з 03.09.1992 року вона має право на отримання пенсії за віком, однак не мала можливості звернутися з заявою про призначення пенсії за віком, оскільки мешкала в іншій країні. При цьому в Рішенні № 21 від 02.07.2018 року відповідач зазначає, що подана заява про поновлення виплати пенсії.

Враховуючи дані обставини, колегія суддів не може застосувати ч. 4 ст. 245 КАС України та зобов'язати відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції з метою забезпечення ефективного судового захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне, вийти за межі позовних вимог та зобов'язати відповідача розглянути подану заяву про призначення/перерахунок пенсії за віком на підставі ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків, викладених в даному рішенні суду.

Відповідач в рамках його повноважень, зобов'язаний був розглянути та за необхідності перевірити відповідність поданих для призначення пенсії документів, визначити на їх підставі достатність або відсутність підстав для поновлення виплати пенсій.

Натомість, відповідачем по суті не була розглянута заява позивача про призначення/поновлення виплати пенсії. Тому відповідач має повторно по суті розглянути заяву громадянки України щодо призначення/поновлення її пенсії, з врахуванням, того, що представник позивача, що діє у відповідності до довіреності, має правові підстави для подачі такої заяви.

Таким чином, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про протиправність відмови відповідача в призначенні позивачу пенсії за віком з підстав, викладених в рішенні №21 від 02.07.2018.

Саме такою є правова позиція Верховного Суду, викладена в Постановах від 21.02.2019 року справа № 428/13508/16-а, від 20.12.2018 року справа №132/3485/16-а.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому є підставою для його скасування. Позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 241-245, 250, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2018 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.10.2018 - скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя №21 від 02.07.2018 року про відмову в поновленні виплати пенсії за віком ОСОБА_1.

Зобов'язати Шевченківське об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок та поновлення виплати пенсії, зареєстровану в Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя 27.06.2018 року, з урахуванням висновків, викладених в даному рішенні суду.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду в порядку п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 26.02.2019.

Головуючий суддя Ю.В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя С.М. Іванов