Справа № 805/3760/18-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року справа № 805/3760/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В, суддів: Шишова О.О., Блохіна А.А., секретар судового засідання Романченко Г.О., за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Помалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року (повне судове рішення складено 23 серпня 2018 року у м. Слов'янську) у справі № 805/3760/18-а (суддя в І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про зобов'язання вчинити певні дії щодо здійснення доплати до одноразової грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області (далі - ГУ ДФС у Донецькій області) про зобов'язання вчинити певні дії щодо здійснення доплати до одноразової грошової допомоги.

В обґрунтування позову посилається на те, що позивач проходив службу в податковій міліції. 30.09.2015 наказом №150-о позивача звільнено з посади підполковника міліції у відставку на підставі пп. «б» п. 65 (через хворобу). Свідоцтвом про хворобу №885 від 11.09.2015 встановлено, що на підставі медичного огляду зроблено висновок про те, що захворювання позивача пов'язане з проходження служби в органах внутрішніх справ та він не придатний до військової служби зі зняттям з військового обліку та підлягає звільненню від виконання службових обов'язків за станом здоров'я.

Згідно реєстру МСЕК від 24.09.2015 № 410, № 412 позивачу встановлено другу групу інвалідності та визначено втрату працездатності 70% у зв'язку із хворобою, яка пов'язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ, згідно Постанови КМУ № 707 від 12.05.2007. Зазначив, що при звільненні одноразова грошова допомога, передбачена діючим законодавством у зв'язку з отримання другої групи інвалідності під час проходження служби, виплачена позивачу не була. 29.03.2016 ОСОБА_1 було подана скарга до Державної фіскальної служби України щодо невиплати грошової допомоги. 20.04.2016 отримав лист, з якого вбачається, що одноразова грошова допомога складає 65869,44 коп. 23.12.2016 на рахунок позивача надійшла сума у розмірі 65869,44 грн.

В подальшому звернувся до відповідача із заявою про доплату грошової допомоги згідно із законодавством, яке діяло на момент звільнення. ГУ ДФС у Донецькій області 11.04.2018 листом № 1575/10/05-99-04-02-24 відмовило у перерахунку і доплаті грошової допомоги, чим порушило його права на отримання належної суми одноразової грошової допомоги. З урахуванням наведеного просив суд:

- зобов'язати Головне управління ДФС у Донецькій області здійснити нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, згідно ч.6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ в редакції від 28.06.2015, яка діяла на момент звільнення і встановлення інвалідності, та провести з урахуванням отриманої суми одноразової допомоги у розмірі 65869 грн. 44 коп. доплату у розмірі 209730 грн. 56 коп.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 листопада 2018 року позовні вимоги задоволені частково, внаслідок чого зобов'язано Головне управління ДФС у Донецькій області здійснити нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, згідно ч.6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ в редакції від 28.06.2015, яка діяла на момент звільнення і встановлення інвалідності та провести з урахуванням отриманої суми одноразової грошової допомоги у розмірі 68569,44 грн. доплату у розмірі 209730,56 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначив доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, зокрема наполягає на тому, що суд першої інстанції не врахував фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спірних правовідносин.

У відзиві позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував позивач та його представник.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в податковій міліції. 30.09.2015 наказом №150-о позивача звільнено з посади підполковника міліції у відставку згідно Положення про проходження служби рядовим і навчальницьким складом внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114 на підставі пп. «б» п. 65 (через хворобу).

Свідоцтвом про хворобу №885 від 11.09.2015 встановлено, що на підставі медичного огляду зроблено висновок про те, що захворювання позивача пов'язане з проходження служби в органах внутрішніх справ та він не придатний до військової служби зі зняттям з військового обліку та підлягає звільненню від виконання службових обов'язків за станом здоров'я.

Згідно реєстру МСЕК від 24.09.2015 № 410, № 412 позивачу встановлено другу групу інвалідності та визначено втрату працездатності 70% у зв'язку із хворобою, яка пов'язана із проходженням служби в органах внутрішніх справ, згідно Постанови КМУ № 707 від 12.05.2007.

29.03.2016 року ОСОБА_1 було подана скарга до Державної фіскальної служби України щодо невиплати грошової допомоги.

20.04.2016 року Державна фіскальна служба України листом № 4079/10/99-99-04-04-02-14 повідомила позивача, що сума одноразової грошової допомоги складає 65869,44 коп.

Згідно із виписки по картковому рахунку на рахунок позивача 23.12.2016 надійшла сума у розмірі 65869,44 грн.

24 березня 2018 року позивачем була подана заява до ГУ ДФС у Донецькій області з проханням перерахувати та доплатити суму одноразової грошової допомоги, згідно Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон №565-ХІІ) в редакції від 28.06.2015, яка діяла на час звільнення.

Листом ГУ ДФС у Донецькій області від 11.04.2018 № 15754/10/05-99-04-02-24 за підписом начальника Погорєлого С.С. повідомлено ОСОБА_1 про те, що відсутні законні підставі для перерахунку встановленої суми одноразової грошової допомоги.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Рішення місцевого суду оскаржено лише відповідачем. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Таким чином, оскільки судове рішення позивачем не оскаржене, апеляційному перегляду підлягає рішення місцевого суду лише в частині, в якій задоволена частина позовних вимог. В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно з пунктом 356.1 статті 356.1 ПК України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей.

На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону № 565-ХІІ та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Закон №565-ХІІ втратив чинність 07 листопада 2015 року, у зв'язку з набранням чинності Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII).

При цьому пунктом 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-ХІІ, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VIII.

Відповідно до частини 6 статті 23 Закону № 565-XII від 20.12.1990 (в редакції, викладеній згідно із Законом України від 13 лютого 2015 року № 208-VIII, який набрав чинності з 12 березня 2015 року; далі - Закон № 208-VIII) встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

За змістом пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 208-VIII, зокрема, Кабінету Міністрів України, надано тримісячний строк після набрання чинності цим Законом для приведення своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

На виконання положень статті 23 Закону № 565-ХІІ, Кабінет Міністрів України постановою від 21 жовтня 2015 року № 850 затвердив згаданий Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

При цьому, відповідно до пункту 1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2007 №707 (який був чинним на момент виникнення права на грошову допомогу, далі - Порядок №707) одноразова грошова допомога виплачується у разі, зокрема, установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися:

1) під час виконання службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі:

- п'ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи;

- чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи;

- трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи;

2) у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

У тому ж пункті передбачено, що у разі виникнення у працівника міліції, податкової міліції або членів його сім'ї права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми.

Відповідно до пунктів 5, 6 Порядку №707 для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції, податкової міліції подає органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера. Для виплати грошової допомоги обов'язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» про проведену або не проведену раніше виплату.

Відповідно до пункту 7 Порядку №707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Виплата грошової допомоги працівнику міліції, податкової міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у разі його загибелі (смерті) членам його сім'ї, а в разі їх відсутності - його батькам та утриманцям.

Грошова допомога виплачується не пізніше двох місяців з дня прийняття відповідного рішення у межах коштів, передбачених у державному бюджеті на такі цілі.

Отож, у період з 12 березня 2015 року (дата набрання чинності Закону № 280-VIII) до 31 жовтня 2015 року (дата набрання чинності Порядку № 850) механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону № 565-ХІІ визначав Порядок № 707.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 817/396/16 (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 74034975).

Колегія суддів зазначає, що інвалідність ІІ групи позивачу встановлено 24 вересня 2015 року (довідка МСЕК від 24.09.2015, а.с.9), тобто після набрання чинності Законом № 280-VIII, про призначення одноразової грошової допомоги він звернувся в жовтні 2015 року, подавши заяву з пакетом документів у відповідності з Порядком № 707, який був чинним на дату звернення (лист ДФС України від 20.04.2016 № 4079/10/99-99-04-04-02-14, а.с.11).

Отже, оскільки на дату звернення діяв Порядок № 707, відповідач мав розглянути заяву позивачу у порядку і строки, встановлені Порядком № 707.

Водночас, слід звернути увагу на те, що стаття 23 Закону № 565-XII та Порядок № 707 по-різному врегульовували питання щодо розміру виплати одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, що судячи зі змісту позовних вимог, й слугувало підставою для звернення до суду.

У зв'язку з цим суд зазначає, що оскільки право на отримання грошової допомоги позивач отримав після набрання чинності Законом № 208-VIII, розмір такої допомоги (якщо для цього будуть підстави і виконані усі необхідні умови) йому повинен розраховуватися у відповідності зі статтею 23 Закону № 565-XII (в редакції, чинній з 12 березня 2015 року) як нормативно-правового акта, який має вищу юридичну силу.

Згідно з частиною 3 статті 7 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, суд вважає, що відповідач повинен був застосувати чинний на момент звільнення та встановлення інвалідності, звернення позивача і прийняття оскаржуваного висновку Закон №565-XII (як правовий акт, який має вищу юридичну силу) та призначити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 200 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІI групи.

Вирішальне застосування в спірних правовідносинах має частина 6 статті 23 Закону України №565-XII саме в редакції від 28.06.2015.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що внаслідок помилкового застосування норм законодавства, відповідачем порушено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі, визначеному Законом №565-XII (в редакції від 28.06.2015).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, відповідачем не доведено правомірність свої дій, позивач на підтвердження обґрунтованості позовних вимог надав достатньо належних та допустимих доказів, всі наведені апелянтом аргументи не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до пункту 7 Порядку №707 орган внутрішніх справ, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, подає МВС та ДПА у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).

МВС та ДПА у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник міліції, податкової міліції, для проведення виплати.

Таким чином, орган державної податкової служби, у якому проходив службу працівник податкової міліції, подає ДПА висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, а ДПА приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами органу державної податкової служби, у якому проходив службу працівник податкової міліції, для проведення виплати.

Позивач у якості відповідача визначив лише Головне управління ДФС у Донецькій області. Не залучив до участі в справі правонаступника ДПА і суд першої інстанції.

При цьому місцевий суд своїм рішенням зобов'язав Головне управління ДФС України в Донецькій області здійснити нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та провести з урахуванням отриманої суми одноразової грошової допомоги у розмірі 68569,44 грн. доплату у розмірі 209730,56 грн., тобто, зобов'язав вчинити дії, які не покладені на відповідача нормами законодавства.

Наведена помилка є підставою для зміни судового рішення шляхом викладення в новій редакції абзацу 2 резолютивної частини рішення суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до вимог ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни судового рішення.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - змінити.

Керуючись статтями 139, 250, 310, 315, 317, 321, 322, ч.1 ст. 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 805/3760/18-а - змінити.

Абзац другий резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 805/3760/18-а викласти в наступній редакції:

«Зобов'язати Головне управління ДФС у Донецькій області скласти висновок та подати його до Державної фіскальної служби України щодо необхідності виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, згідно ч.6 ст.23 Закону України від 20.12.1990 №565-ХІІ «Про міліцію» в редакції від 28.06.2015, тобто, проведення з урахуванням отриманої суми одноразової грошової допомоги у розмірі 68569,44 грн. доплати у розмірі 209730,56 грн.».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 805/3760/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення - 05 березня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Сіваченко

Судді А.А. Блохін

О.О. Шишов