Справа № 809/3054/13-а
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2019 року

Київ

справа №809/3054/13-а

адміністративне провадження №К/9901/11466/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

заяву Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.11.2017 у справі № 809/3054/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатський торговий дім» до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатський торговий дім» (далі - позивач, ТОВ «Прикарпатський торговий дім») звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.07.2013 № та № .

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2013, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014, адміністративний позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.07.2013 № та № .

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.11.2017 постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 залишено без змін.

Державна податкова інспекція у м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області звернулася до Верховного Суду України з заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.11.2017 у справі № 809/3054/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатський торговий дім» до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

У заяві відповідач просить скасувати постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.12.2013, ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.05.2014 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 29.11.2017 та відмовити у задоволенні позову.

У зв'язку з припиненням своєї діяльності Верховним Судом України, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2018 для розгляду даної справи визначено колегію суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді у складі: Васильєвої І.А. (суддя-доповідач), Пасічник С.С., Юрченко В.П.

Ухвалою Верховного Суду від 18.04.2018 відкрито провадження за заявою Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.11.2017 у справі № 809/3054/13-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатський торговий дім» до Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України в адміністративних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

За правилами пункту 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України одним із мотивів перегляду Верховним Судом України судових рішень в адміністративних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предметів спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

В якості підстав для перегляду судового рішення за пунктом першим частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач посилається на неоднакове застосування Вищим адміністративним судом України, як судом касаційної інстанції, одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах. На підтвердження зазначеного надає копії судових рішень цього ж суду від 07.09.2016 у справі № 814/2450/13-а (К/800/59740/13), від 13.05.2015 у справі № 826/4370/13-а (К/800/42461/13), від 15.04.2015 у справі №826/3166/14 (К/800/62914/14), прийнятих за подібних обставин та предмета спору.

Суди попередніх інстанцій установили, що фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача грошового зобов'язання із податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 03.07.2013 за № 341/22-04/23801375. Згідно з цими висновками позивач порушив норми підпункту 5.2.1 пункту 5.2 , підпунктів 5.3.1, 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), підпунктів 14.1.27, 14.1.36 пункту 14.1 ст. 14, пунктів 138.1, 138.2, 138.4 ст. 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139, пунктів 198.1. 198.2 ст. 198, пунктів 201.1, 201.4 ст. 201 Податкового кодексу України (ПК): завищено валові витрати за 1-й квартал 2011 року на 3500150,00 грн., витрати за 4-й квартал 2011 року, 1- 4-й квартали 2012 року на загальну суму 52269157,00 грн.; податковий кредит на загальну суму 12551970,00 грн. у податковому обліку за січень, вересень, жовтень, листопад 2011 року, січень, лютий, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2012 року, січень 2013 року за наслідками безтоварних операцій із поставки від ТОВ «Саноіл торг» товару, у результаті чого занижено податок на прибуток на 12147296,00 грн. у податковому обліку за 1-й, 4-й квартали 2011 року, 1-4-й квартали 2012 року та ПДВ на 12551970,00 грн. у податковому обліку за січень, вересень, жовтень, листопад 2011 року, січень, лютий, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад 2012 року, січень 2013 року.

На підставі акту перевірки ДПІ стосовно Товариства прийняті податкові повідомлення-рішення від 22.07.2013: № - про збільшення грошового зобов`язання із податку на прибуток на 12147296,00 грн. за основним платежем та на 3935650,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи); № - про збільшення грошового зобов'язання із ПДВ на 12551970,00 грн. за основним платежем та на 5925973,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи).

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

У справі, що розглядається суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про реальність спірних господарських операцій здійснених позивачем з контрагентом ТОВ «Саноіл торг» з огляду на встановлені судами фактичні обставини справи щодо реального характеру спірних господарських операцій, що підтверджується належним чином оформленими копіями документів, які наявні у матеріалах справи (договорами, специфікаціями до них, видатковими та податковими накладними, актами приймання-передачі товарів, договорами комісії, вантажними митними деклараціями,платіжними дорученнями, банківськими виписками тощо), а тому обґрунтовано визнано правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту на підставі первинних документів, оформлених за результатами реально здійснених господарських операцій. Крім того, позивачем було надано світлокопії постанов слідчого з ОВС СУ ФР ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 31.10.2014 та від 13.11.2014 про закриття кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000034 від 15.01.2013 в частині умисного ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ «Югекотоп» за частиною 3 ст. 212 Кримінального кодексу України; № 0000034 від 15.01.2013 в частині фіктивного підприємництва ряду юридичних осіб, в тому числі, ПП «Тоеріс», ТОВ «Інфініті» ( контрагентів ТОВ «Саноіл торг» по ланцюгу поставок), ТОВ «Югекотоп» за частиною 2 ст. 205 Кримінального кодексу України та в частині умисного ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ «Прикарпатський торговий дім» за частиною 3 ст. 212 Кримінального кодексу України. Підставою для закриття зазначених проваджень визнано відсутність у діяннях складу кримінальних правопорушень.

В рішенні Вищого адміністративного суду України від 07.09.2016 у справі № 814/2450/13-а (К/800/59740/13) суд касаційної інстанції рішення судів першої та апеляційної інстанції скасував, справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції, в зв'язку з тим, що заперечуючи проти позову та доводячи правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, податковий орган у судовому процесі посилався на обставини, які спростовують реальність господарських операцій з поставки позивачу від ТОВ «Форсаж 2011» послуг за договором від 04.01.2012 № 1/12-Э. Так, контролюючий орган вказував на обставини, інформація щодо яких зафіксована в доказах, які є в кримінальній справі № 0000031, порушеній за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 ст. 205 та частиною 3 ст. 212 Кримінального кодексу України (КК України), зокрема щодо ознак фіктивності ТОВ «Форсаж 2011» - відсутності у товариства матеріально-технічних можливостей для здійснення господарської діяльності та задіяння цього товариства у схемі мінімізації податкових зобов'язань, зокрема і за участі ТОВ «Саноіл Торг». Повідомлені ДПІ фактичні обставини щодо фіктивності операцій з поставки із посиланням на конкретне джерело інформації щодо цих обставин не отримали оцінки судом.. Маючи дані щодо джерела такої інформації, суди в разі виникнення сумнівів у її достовірності, повинні були її перевірити з використанням передбачених частиною 2 ст. 69 КАС України засобів доказування в адміністративному судочинстві.

В рішенні від 13.05.2015 у справі № 826/4370/13-а (К/800/42461/13) суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, щодо нереальності господарських операцій позивача з ОВ «РІП», ТОВ «ФЕЛІС КО» та ТОВ «СП ЕТО». Такі висновки суду ґрунтувалися на тому, що подані товариством документи не містили прізвища та ініціали осіб, які їх підписали від імені ТОВ «РІП», ТОВ «ФЕЛІС КО» та ТОВ «СП ЕТО». В той же час особи, які значаться керівниками цих товариств (ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6) ніколи не виступали їх фактичними засновниками та директорами, не вчиняли будь-яких дій з їх реєстрації, будь-яких документів не підписували та не здійснювали фінансово-економічної діяльності від імені названих суб'єктів господарювання. На підставі цього суди дійшли висновку про те, що первинні документи від імені спірних постачальників підписані невстановленими особами. Крім того, під час податкової перевірки були встановлені обставини, які свідчать про неможливість здійснення реальної господарської діяльності розглядуваними постачальниками.

В рішенні від 15.04.2015 у справі № 826/3166/14 (К/800/62914/14) суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ «Розвага», оскільки з метою підтвердження реальності господарських операцій, що мали місце з його контрагентом, позивачем надано копії податкових накладних, актів прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) та платіжні доручення. Інших належних та допустимих доказів (як-то укладених договорів оренди, договорів про наміри тощо) на підтвердження використання у своїй господарській діяльності вищезазначених послуг, позивачем не надано.

Аналіз наведених судових рішень дає підстави вважати, що Вищий адміністративний суд України ухвалив їх за різних фактичних обставин справ, установлених судами, у зв'язку з чим не можна дійти висновку про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Із зіставлення рішення, про перегляд якого подано заяву, з рішеннями на які робиться посилання як на приклад неоднаковості у правозастосуванні, вбачається, що в основі кожного з них лежать конкретні фактичні обставини, які залежно від повноти, характеру, об'єктивності, юридичного значення в оскарженому рішенні були оцінені як такі, що документально підтверджують фактичність, товарність господарських операцій, здійснення яких давало право платнику податку (позивачу) сформувати витрати та податковий кредит за такими господарськими операціями, а в порівняних рішеннях - як такі, що не давали для цього підстав.

Наведене вище дає можливість дійти до висновку, що рішення Вищого адміністративного суду України додані на обґрунтування заяви, прийняті судами за інших фактичних обставин справи, а отже не підтверджують наявність неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку Верховного Суду України щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України Верховий Суд України відмовляє в задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

За таких обставин, керуючись статтями 235-242, 244, 244-1, 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII, Суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Державної податкової інспекції у м. Івано-Франківську Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 29.11.2017 у справі № 809/3054/13-а відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис) І.А. Васильєва
Судді: (підпис) С.С. Пасічник
(підпис) В.П. Юрченко