Справа № 0240/3205/18-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3205/18-а

Головуючий у 1-й інстанції:Альчук М.П.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

27 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Вербицької Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року позивач, ОСОБА_2, звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про:

- визнання протиправними дії управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови позивачу у нарахуванні та виплаті за період з вересня 2015 року по травень 2016 року компенсації за затримку виплати пенсії за віком з 01.06.2015 р. по 03.10.2016 року;

- зобов'язання управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці нарахувати та виплатити ОСОБА_2 34523,49 грн. компенсації втрати частини доходів, що нарахована за період з вересня 2015 року по травень 2016 року компенсації у зв'язку із затримкою виплати пенсії за віком з 01.06.2015 року по 03.10.2016 року.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 19 листопада 2018 року адміністративний позов задовольнив у повному обсязі. Судове рішення мотивоване тим, що факт несвоєчасної виплати пенсії позивачу з вини пенсійного органу підтверджується рішеннями суду, якими встановлена неправомірність дій управління пенсійного фонду та зобов'язано здійснити нарахування та виплату пенсії.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що обов'язок виплатити пенсію у розмірі відмінному від того, який позивачу виплачувався, у визначений строк був відсутній протягом 2015-2016 років, а виник лише внаслідок винесення постанови Вінницького міського суду Вінницької області року у справі №127/8277/17, яка набрала законної сили 15.03.2018 року відповідно до постанови Вінницького апеляційного адміністративного суду, відповідно до якої в травні 2018 року здійснено виплату заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а тому скарга не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні позивач заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду від 19 листопада 2018 року - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Вінниці.

З 06.08.2013 ОСОБА_2 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 у розмірі 6385,53 грн. З 01.09.2015 року здійснено перерахунок вказаної пенсії та нарахованої у сумі 6846,33 грн.

З 01.04.2015 виплату призначеної пенсії припинено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII.

04.10.2016 позивач вийшла у відставку з посади судді Господарського суду Вінницької області та з 05.10.2016 їй призначено довічне грошове утримання судді.

Пізніше, позивач звернулась до суду з позовом про визнання неправомірною відмову відповідача у виплаті пенсії за віком з 01.06.2015 по 03.10.2016 та зобов'язання виплатити пенсію за віком за вказаний період.

Вінницьким міським судом Вінницької області постановою в адміністративній справі № 127/8277/17 від 19.10.2017 позов задоволено, визнано неправомірними дії відповідача та зобов'язано його виплатити ОСОБА_2 108821,43 грн. пенсії за віком за період з 01.06.2015 року по 03.10.2016.

Вінницьким апеляційним адміністративним судом постановою від 15.03.2018 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року у адміністративній справі № 127/8277/17 залишено без змін. Рішення суду набрало законної сили та виконане відповідачем 23.05.2018 року.

В подальшому, позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці із заявою про нарахування та виплату їй компенсації за затримку виплати пенсії.

Листом від 27.06.2018 року № 2508/И322/05 Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці відмовило у нарахуванні та виплаті компенсації ОСОБА_2, посилаючись на те, що виплата заборгованості згідно з постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду, якою залишено без змін постанову Вінницького міського суду від 19.10.2017 року, проведена в травні 2018 року.

Не погоджуючись з вказаними діями органу пенсійного фонду, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно ст. 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 159, компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Згідно зі ст. 3, 4, ч. 2 ст. 6 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Виплата компенсації здійснюється за рахунок відповідного бюджету - підприємства, установи або організації, який фінансується з державного бюджету.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв'язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, Верховним Судом у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 681/423/15-а, від 20 лютого 2018 року у справі № 522/5664/17, від 21 червня 2018 року у справі № 523/1124/17, від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17, від 05 жовтня 2018 року у справі № 127/829/17.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач не виконав обов'язку з виплати позивачу компенсації втрати частини доходів, а тому суд першої інстанції правомірно вважав, що така компенсація має бути виплачена позивачу, а саме: сума компенсації, що належить до виплати позивачу за період з вересня 2015 року по квітень 2018 року становить 34523,49 грн, а саме: за період з червня 2015 року по серпень 2015 року на суму заборгованості 6385,53 грн. загальна сума компенсації з урахуванням сукупного індексу інфляції за період заборгованості складає 7363,26 грн., а за період з вересня 2015 року по вересень 2016 року на суму заборгованості 6846,33 грн з урахуванням сукупного індексу інфляції за період заборгованості загальна сума компенсації складає 27160,23 грн.

Враховуючи вищезазначене, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення, а тому доводи апеляційної скарги, що обов'язок виплатити пенсію позивачу у розмірі відмінному від того, який їй виплачувався, у визначений строк був відсутній протягом 2015-2016 років, спростовується тим, що факт несвоєчасної виплати пенсії позивачу з вини пенсійного органу підтверджується рішеннями суду, якими встановлена неправомірність дій управління пенсійного фонду та зобов'язано здійснити нарахування та виплату пенсії.

Отже, позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 04 березня 2019 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.