Справа № 822/1906/17
Суддя: Петричкович А.І.
Дата ухвалення: 2019-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1906/17
РІШЕННЯ

іменем України

22 лютого 2019 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Петричковича А.І.

за участю:секретаря судового засідання Матвійчук А.М., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
розглянувши адміністративну справу за позовом ТОВ "Полімер-продукт" до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою від 06.07.2017 за №66, у якій просить визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області податкові повідомлення-рішення від 23.06.2017 р. за № НОМЕР_1 на суму 365400 грн., № на суму 24 921 грн. 84 коп., № на суму 11779 грн., № НОМЕР_2 в частині зменшення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 449 899 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає наступне. Щодо податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 23.06.2017 вказує, що в даній ситуації відповідач в рамках планової документальної перевірки провів перевірку дотримання платником податку "принципу витягнутої руки", чим перевищив повноваження, оскільки для проведення таких перевірок чинним законодавством встановлено спеціальний порядок. Стосовно податкового повідомлення-рішення № НОМЕР_3 від 23.06.2017 зазначає, що позивач не порушував встановлений Законом 180-денний граничний строк розрахунків за експортними операціями, оскільки постанови НБУ, котрими було цей строк зменшено, не можуть бути застосовані в зв'язку з невідповідністю їх закону. Крім цього, передбачений ст.250 ГК України граничний строк застосування адміністративно-господарської санкції сплинув. Щодо податкових повідомлень-рішень № від 23.06.2017 та № від 23.06.2017 вказує, що позивачем було правомірно віднесено до складу витрат відсотки, нараховані за договором позики №04-11 від 04.11.2013, оскільки такий договір був укладений в межах господарської діяльності. Крім цього, висновок про необхідність застосування позивачем різниці шляхом збільшення фінансового результату від операцій з борговими зобов'язаннями здійснено відповідачем на основі п.140.2 ст.140 ПКУ, однак позивач не повинен був керуватись п.140.2 ст.140 ПКУ, оскільки компанія "Getinessa Trading Ltd" не є для позивача пов'язаною особою. Податкове повідомлення-рішення № оскаржується в частині, оскільки позивачем визнається, що порушення у вигляді завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на суму 7102 грн. стало наслідком арифметичної помилки.

Відповідно до ухвали від 10.07.2017, суд відкрив провадження у справі та призначив судове засідання на 20.07.2017 за правилами КАС України в редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 року (арк. спр. 2, т.1).

Протокольною ухвалою від 20.07.2017 оголошено перерву до 28.07.2017 (арк. спр.181-184, т.2).

Згідно з ухвалою від 28.07.2017 призначено у справі судово-економічну експертизу та зупинено провадження у справі (арк. спр. 369-372, т.3).

Ухвалою від 14.12.2018 поновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання на 15.01.2019 за правилами загального позовного провадження, згідно з КАС України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 (арк. спр. 21-22, т.4)

Відповідно до ухвали від 15.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 07.02.2019 (арк. спр. 44, т.4).

Протокольною ухвалою від 07.02.2019 оголошено перерву до 22.02.2019 (арк. спр. 51-52, т.4).

Відповідачем 14.07.2017 подано заперечення проти позову (арк. спр. 1-13, т.2), а 28.12.2018 - відзив на адміністративний позов (арк. спр. 27-33, т.4), згідно яких просить відмовити в задоволенні позову. Щодо податкового повідомлення-рішення № вказує, що посилання позивача на порушення відповідачем визначеної п.39.5 ст.39 ПК України спеціальної процедури податкового контролю, пов'язаної з дотриманням податкового законодавства за операціями між пов'язаними особами, є безпідставними, оскільки під час проведення виїзної планової перевірки лише виявлено наявність контрольованих операцій у перевіряємому періоді, за які позивач мав би подати звіт, чого останнім здійснено не було. Безпосередньо перевірка контрольованих операцій в розумінні ст.39 ПК України не здійснювалась.

Щодо податкового повідомлення-рішення № вказує, що позивач не заперечує факт порушення ним порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті. В якості підстав для скасування оспорюваного податкового повідомлення-рішення вказує на застосування відповідачем постанов НБУ, які, на його думку, суперечать Закону, та на порушення відповідачем строку застосування адміністративно-господарської санкції, встановленого ст.250 ГК України, що є безпідставним.

Стосовно податкових повідомлень-рішень № та № вказує, що позивачем віднесено до складу витрат відсотки, нараховані за договором позики №04-11 від 04.11.2013, що укладений з Компанією «GETINESSA TRADING LTD» за 2014 рік, в сумі 401 140 грн. Однак будь-яких первинних документів бухгалтерського обліку, які б підтвердили понесення даних витрат та їх зв'язок із господарською діяльністю, позивачем до перевірки не надано, хоча контролюючим органом тричі було зроблено запит. У зв'язку із ненаданням позивачем під час проведення перевірки підтверджуючих документів правомірності віднесення до складу витрат відсотків по договору позики, укладеному з Компанією «GETINESSA TRADING LTD» (Республіка Кіпр) в акті перевірки зроблено висновок про завищення фінансових витрат за 2014 рік в сумі 401 140 грн. Вказані документи не були надані позивачем і після завершення перевірки та до винесення податкового повідомлення-рішення. Крім вказаного порушення, згідно вимог п. 140.2 ст.140 ПК України позивач зобов'язаний був у 2015 році збільшити фінансовий результат до оподаткування на суму перевищення відсотків в розмірі 101111 грн.

26.07.2017 відповідачем подано додаткові пояснення, в яких вказує, що перевищення обсягу господарських операцій позивача із компанією "Cameley Limited", здійснених у 2015 році в сумі 10644890 грн., перевищує 5 млн. грн. (за вирахуванням непрямих податків), що відповідає вартісному критерію визнання операцій контрольованими, і це підтверджується карточкою рахунку 632 за січень 2014 р. - березень 2017 р. по вказаному контрагенту, результатами порівняння відомостей про контрольовані операції та даними бухгалтерського обліку.

Також вказує, що позивач зобов'язаний був надати для перевірки документальне підтвердження напрямку використання отриманих коштів за договором позики в межах господарської діяльності. Не отримавши від позивача жодної інформації про напрямок використання отриманих коштів за договором позики, неможливо вказати , які саме первинні документи мав надати для перевірки позивач.

Крім цього, під час проведення перевірки відповідачем доведено пов'язаність ТОВ "Полімер-Продукт" із компанією "Getinessa Trading LTD" в результаті порівняння суми боргових зобов'язань та власного капіталу позичальника, яким є позивач (арк. спр. 186-187, т.2).

Позивачем було подано додаткові пояснення по справі за №76 від 27.07.2017. Вказує, що позикові кошти згідно договору позики були отримані та використані позивачем у 2013 році, тобто в період часу, який не є предметом перевірки. Однак зазначає, що отримані кошти були використані на придбання ТМЦ та у більшості - на погашення поворотної фінансової допомоги, отриманої від ТОВ "Сіріус Ексружен", за кошти якої придбавались ТМЦ.

Також вказує, що позивач та компанія "Getinessa Trading Ltd" не є пов'язаними особами, і позивач не повинен був керуватись п.140.2 ст.140 ПК України. Крім того, в такому випадку, у разі застосування п.140.2 ст.140 ПК України, фіскальний орган мав також керуватись п.140.3 ст.140 ПК України та зменшити фінансовий результат до оподаткування на суми 96055 грн. та 1201 грн. за 2016 рік та 1 кв. 2017 року відповідно (арк. спр. 1-10, т.3).

14.01.2019 відповідачем подано пояснення щодо висновку судово-економічної експертизи, в якому, посилаючись на п.44.6 ст.44 ПК України, вказує, що висновок експертного дослідження про підтвердження використання ТОВ «Полімер Продукт» для цілей господарської діяльності у повному обсязі коштів, отриманих в позику від компанії «GETINESSA TRADING LTD» згідно договору №04-11 від 04.11.2013 року, ґрунтується на бухгалтерських та первинних документах, які не були предметом перевірки контролюючого органу. Однак документи, які надані позивачем лише під час розгляду справи в суді, але не надавались контролюючому органу, не можуть братися до уваги судом в якості допустимих доказів в справі, оскільки не були покладені в основу оспорюваного податкового повідомлення-рішення. Висновок судово-економічної експертизи, зроблений на підставі цих документів, також не може братися до уваги судом в якості допустимого легітимного доказу в справі.

Також вказує, що згідно висновку експертизи документально та нормативно (при умові, що ТОВ "Полімер-Продукт" та компанія "Getinessa Trading Ltd" є пов'язаними особами) підтверджується зазначене в акті перевірки ГУ ДФСУ в Хмельницькій області порушення п.140.1, п.140.2 ст.140 ПК України, шляхом заниження у 2015 році різниці, на яку збільшується фінансовий результат до оподаткування на суму 101111 грн. Під час проведення перевірки відповідачем правомірно доведено пов'язаність ТОВ «Полімер - Продукт» із Компанією «GETINESSA TRADING LTD» в результаті порівняння суми боргових зобов'язань та власного капіталу позичальника, яким є позивач (арк. спр. 36-37, т.4).

У додаткових поясненнях по справі від 22.02.2019 позивач вказує, що відповідач жодним чином не спростував висновки експертизи, і не навів будь-яких інших доводів, з яких підстав він вважає, що проценти, нараховані позивачем по договору позики №04-11 від 04.11.2013, не можуть бути віднесені позивачем до витрат. Не можуть братися до уваги посилання відповідача на те, що під час перевірки ним направлялися певні запити на надання документів, проте позивач на них не надав належної відповіді та документів. Запити, на які посилається відповідач, не містили конкретного переліку документів, які повинен був надати позивач, а надавати будь-які пояснення є правом, а не обов'язком платника податків. Передбачений п.85.6 ст.85 ПК України акт про відмову від надання документів перевіряючими не складався, а тому стверджувати про факт відмови позивача від надання будь-яких документів під час проведення перевірки не можна без наявності передбаченого законом обов'язкового доказу зазначеної обставини.

Оскільки позивач та компанія «GETINESSA TRADING LTD» не є пов'язаними особами, то позивач не повинен був керуватися п.140.2 ст.140 ПК України та застосовувати податкові різниці шляхом збільшення фінансового результату за звітний податковий період 2015 року. У висновку експертизи підтверджується висновок акту перевірки про необхідність збільшення фінансового результату до оподаткування за 2015 рік, і вказується про необхідність зменшення фінансового результату до оподаткування за 2016 рік та 1 кв. 2017 року. Оцінка висновку експертизи в цій частині зі сторони відповідача зводиться до того, що експертиза підтвердила виявлене порушення стосовно заниження об'єкта оподаткування, а питання завищення об'єкта оподаткування не відносяться до завдань перевірки, що суперечить закону (п.86.10 ст.86 ПК України).

Національний банк перевищив надані йому Законом повноваження, оскільки встановив 90-денний строк розрахунків безперервно на період з 21.08.2014 до 15.12.2016, а постановою №410 від 13.12.2016 надалі безперервно з 16.12.2016 по 16.06.2017 встановив 120-денний строк розрахунків. Жодна із наведений постанов НБУ не може бути застосована, оскільки вони в сукупності не відповідають Закону, встановлюючи строки на значно довший термін, ніж дозволено Законом.

Відповідач в рамках планової документальної перевірки провів перевірку дотримання платником податків "принципу витягнутої руки", чим грубо перевищив повноваження, надані йому чинним законодавством. Позивачу не вручалась копія наказу про проведення документальної позапланової перевірки стосовно дотримання принципу "витягнутої руки". Під час проведення перевірки, жодних документів від позивача стосовно дотримання принципу "витягнутої руки" перевіряючі не запитували, і фактично проводили таємно.

Окремо звертає увагу на недоведеність контролюючим органом складу правопорушення в діях позивача, покликаючись на статті 109, 111, 120 ПК України. Зокрема, відповідачем не доведена об'єктивна сторона правопорушення. Факт неподання позивачем до ДФС України звіту про контрольовані операції не підтверджений жодним доказом. Отже, на основі припущень, що певні господарські операції можуть підпадати під ознаки контрольованих, відповідач притягнув позивача до відповідальності за неподання звіту про контрольовані операції, не маючи при цьому належних доказів неподання позивачем такого звіту ( арк. спр. 73-84 т.4).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з тих самих підстав, які вказані у позові та письмових поясненнях, наданих суду. На запитання суду пояснив, що не має відповіді щодо пов'язаності ТОВ «Полімер - Продукт» із компанією «GETINESSA TRADING LTD», а саме, чи пов'язані ці суб'єкти між собою в розумінні ПК України та обставин, які є предметом цього судового розгляду. Також ним підверджено вказане у позові, і визнано порушення у вигляді завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування на суму 7102 грн., що стало наслідком арифметичної помилки.

Представники відповідача в задоволенні позову просили відмовити з підстав, вказаних у відзиві, запереченні проти позову і письмових поясненнях, які підтвердили у суді.

Заслухавши учасників судового розгляду, з'ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог, так і заперечень, оцінивши докази, суд прийшов таких висновків, враховуючи наступне.

Згідно з наказом ГУ ДФС у Хмельницькій області №826 від 25.04.2017 вирішено провести документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Полімер-Продукт" за період з 01.01.2014 по 31.03.2017, тривалістю 10 робочих днів, а відповідно до наказу №1149 від 22.05.2017 продовжено термін проведення перевірки цього товариства на 5 робочих днів з 24.05.2017 до 30.05.2017 включно ( арк. спр.167, 170, т.1).

Повідомленням від 25.04.2017 ТОВ "Полімер-Продукт" повідомлено про документальну планову виїзну перевірку (арк. спр.168-169, т.1).

Посадовими особами відповідача було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Полімер-продукт", за результатом якої складено ОСОБА_5 про результати документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімер-Продукт", ПН 33058932 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 за №0837/22-01-14-02/33058932 від 07.06.2017 (далі - ОСОБА_5 перевірки) (т.1, а.с.10-91).

Відповідач під час перевірки направляв позивачу запити від 17.05.2017, 18.05.2017, від 22.05.2017, 24.05.2017, від 26.05.2017, від 30.05.2017, в яких просив надати інформацію та документальне підтвердження щодо напрямку використання коштів і копій ряду документів, на які отримав відповіді, а саме: №39 від 17.05.2017, №40 від 19.05.2017, №41 від 23.05.2017, №46 від 25.05.2017, №47 від 29.05.2017, №54 від 30.05.2017 (арк. спр.60-72, т.4).

Одним з додатків до ОСОБА_5 перевірки є Опис №15/22-01-14-02/03335445 від 30.05.2017 оригіналів/копій документів, що вилучені зі справ ( арк. спр.148-152, т.1).

Відповідно до висновку ОСОБА_5 перевірки встановлено, зокрема, наступні порушення ТОВ "Полімер-продукт":

1. п.44.1 п.44.2 ст.44, п.138.1, п.138.3, п.п. 138.10.5, п. 138.10 ст.138 п.141.1 ст.141 Податкового кодексу в редакції до 01.01.2015 року, пп. 134.1.1, п. 134.1 ст.134, п. 140.1, п. 140.2, пп.140.4.2 п. 140.4 ст.140 Податкового кодексу в редакції з 01.01.2015 року, в результаті чого занижено суму податку, що підлягала сплаті до бюджету на загальну суму 9423 грн., в т.ч. за 1 квартал 2017 року в сумі 9423 грн., та завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування за 1 квартал 2017 року в сумі 457001 грн.;

2. пп.39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України, щодо неподання звіту про контрольовані операції за звітний період 2015 року у строк, визначений пп. 39.4.2 п.39.4 ст.39 Податкового кодексу України;

3. част.1 ст. 1 Закону України від 23.09.1994 року №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", зі змінами та доповненнями, п.1 Постанов Правління Національного банку України від 03.09.2015 року №581, від 04.12.2015 №863 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» щодо дотримання 90 - денного строку надходження валютної виручки за надані послуги з перевезення вантажу по договорах №15012016 від 15.01.2016 з Alesko TSLSp.z.o.o (Польща), №02042015 від 02.04.2015 з Visholito Ventures LTD (Кіпр) та №09102015 від 09.10.2015 з Cameley Limited (Кіпр).

Позивачем подано заперечення на ОСОБА_5 перевірки за №60 від 14.06.2017 (арк. спр. 153-156, т.1).

21.06.2017 за №8211/10/22-01 контролюючим органом надано відповідь на заперечення до акту перевірки, згідно якої висновки ОСОБА_5 перевірки є правомірними та відповідають вимогам ПК України (арк. спр. 157-160, т.1).

Відповідно до п.62.1 ст.62 ПК України податковий контроль здійснюється, зокрема, шляхом: 62.1.3. перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; 62.1.4. моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Пунктом 77.4 ст.77 ПК України визначено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Згідно з п.81.3 ст.81 ПК України, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом. Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов'язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).

Відповідно до вимог п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктами 85.7 - 85.8 ст.85 ПК України визначено, що отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику. Якщо платник податків або його законний представник відмовляється від засвідчення опису або від підпису про отримання копії опису, то посадові (службові) особи контролюючого органу, які отримують копії, роблять відмітку про відмову від підпису. Посадова (службова) особа контролюючого органу, яка проводить перевірку, у випадках, передбачених цим Кодексом, має право отримувати від платника податків або його законних представників копії документів, що належать до предмета перевірки. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Згідно з п.86.1 ст.86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Відповідно до п.86.7 ст.86 ПК України, у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Рішення про визначення грошових зобов'язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення.

Отже, платник податків зобов'язаний надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки посадовим (службовим) особам контролюючих органів, які проводять перевірку, і в тому числі на його вимогу. З урахуванням встановленого в судових засіданнях, суд вважає, що контролюючий орган не порушив прав платника податків і вимог ПК України при призначенні, проведенні та оформленні документальної виїзної перевірки ТОВ "Полімер-Продукт", яка оформлена ОСОБА_5 перевірки.

На підставі ОСОБА_5 перевірки Головним управлінням ДФС у Хмельницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення від 23.06.2017, а саме: 1) №, яким застосовано штрафні санкції на суму 365400 грн.; 2) №, яким нараховано пеню за порушення термінів ЗЕД на суму 24 921 грн. 84 коп.; 3) №, яким збільшено податкове зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 9423 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 2356 грн.; 4) №, яким зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток на суму 457001 гривень (арк. спр. 56-59, т.2).

Згідно з Висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.11.2018 за №899/17-1102-1104/18-22, зроблені наступні висновки:

1) в результаті проведеного дослідження встановлено, що бухгалтерськими та первинними документами підтверджується використання ТОВ «Полімер- продукт» для цілей господарської діяльності у повному обсязі коштів, отриманих в позику від компанії «GETINESSA TRADING LTD» згідно договору позики №04-11 від 04.11.2013 року;

2) документально та нормативно (при умові, що ТОВ «Полімер-Продукт» та компанія «GETINESSA TRADING LTD» є - пов'язаними особами) підтверджується зазначене в акті ГУ ДФСУ у Хмельницькій області №0837/22- 01-14-02/33058932 від 07.06.2015 року порушення п.140.1, п.140.2 ст. 140 ПК України, шляхом заниження у 2015 році різниці, на які збільшується фінансовий результат до оподаткування «сума перевищенні нарахованих у бухгалтерському обліку процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов'язаннями над 50 відсотками суми фінансового результату до оподаткування, фінансових витрат та суми амортизаційних відрахувань за даними фінансової звітності звітного податкового періоду, в якому здійснюється нарахування таких процентів» на суму 101111 грн. Проте, підлягав зменшенню на суму 96055 грн. фінансовий результат ТОВ «Полімер-продукт» до оподаткування за 2016 рік за рахунок процентів, які на підставі п. 140.2 ст. 140 ПК України збільшили фінансовий результат до оподаткування за 2015 рік. Також, підлягав зменшенню на суму 1201 грн. фінансовий результат ТОВ «Полімер-продукт» до оподаткування за 1 кв. 2017 року за рахунок процентів, які на підставі п. 140.2 ст. 140 ПК України збільшили фінансовий результат до оподаткування за 2015 рік (арк. спр. 3-19, т.4).

Щодо правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 23.06.2017 за № НОМЕР_1, суд зазначає наступне. Підставою для його прийняття стало проведення позивачем контрольованої операції у 2015 р. з компанією "Cameley Limited" на суму 10644890 грн., та неподання звіту про контрольовані операції.

Відповідно до пп.39.2.1.2 п.39.2 ст.39 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) для цілей цього Кодексу контрольованими операціями для цілей нарахування податку на прибуток підприємств є господарські операції, які впливають на об'єкт оподаткування платника податків, однією із сторін яких є нерезидент, зареєстрований у державі (на території), яка включена до переліку держав (територій), затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Перевіркою встановлено оприбуткування ТМЦ ТОВ "Полімер-Продукт" згідно міжнародних накладних від компанії "Cameley Limited" на суму 10 644 890 грн. (арк. 78-79 акту перевірки).

Також перевіркою встановлено, що компанія «Саmеlеу Limited» зареєстрована у республіці Кіпр (м. Нікосія), яка входить до переліків держав (територій), затверджених розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 977-р, від 14.05.2015 №449-р, які відповідають критеріям, установленим підпунктом 39.2.1.2 підпункту 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 ПК України.

Відповідно до пп.39.2.1.7 ПК України господарські операції, передбачені підпунктами 39.2.1.1 - 39.2.1.3 і 39.2.1.5 підпункту 39.2.1 цього пункту, визнаються контрольованими, якщо одночасно виконуються такі умови:

- річний дохід платника податків від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік;

- обсяг таких господарських операцій платника податків з кожним контрагентом, визначений за правилами бухгалтерського обліку, перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний податковий (звітний) рік.

Загальний обсяг господарських операцій ТОВ "Полімер - Продукт" з Компанією «Саmeley Limited», проведених у 2015 році, складає 10 644 890 грн., що перевищує 5 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків), та відповідає вартісному критерію визнання операцій контрольованими, визначеному абзацом третім пп. 39.2.1.7 п. 39.2 ст. 39 Кодексу. Річний дохід ТОВ "Полімер - Продукт" від будь-якої діяльності, визначений за правилами бухгалтерського обліку (за вирахуванням непрямих податків) за 2015 рік складає 61 132 326 грн., що перевищує 50 мільйонів гривень (за вирахуванням непрямих податків) за відповідний (додатковий (звітний) рік, та відповідає критерію визнання операцій контрольованими, визначеному абзацом другим пп. 39.2.1.7 п. 39.2 ст. 39 ПК України" (арк. спр..88, т.1).

Відповідно до пп.39.4.2 п.39.2 ст.39 ПК України платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн. гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов'язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Отже, вказані господарські операції позивача є контрольованими, і він був зобов'язаний подати звіт про такі операції. Не спростовує вказаного висновку і той факт, що позивач спочатку уклав договір із Sabic Sales Europe b.v., якому були перераховані кошти, і лише в подальшому (на підставі доповнення до Рамочного договору поставки про заміну сторони рамочного договору, яким Sabic Sales Europe b.v. передав права і обов'язки по договору компанії «Саmeley Limited») зараховано ці кошти в якості оплати компанії «Саmeley Limited» (стор.77-79 акту перевірки), оскільки це не свідчить про відсутність проведення господарських операцій між позивачем та компанією «Саmeley Limited».

Проте звіт про контрольовані операції за 2015 рік позивачем станом на дату складання акту перевірки подано не було.

Неподання платником податків звіту про проведені ним контрольовані операції, відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 ПК України, є порушенням податкового законодавства, відповідальність за яке передбачена пунктом 120.3 статті 120 ПК України.

Відповідно до п.11 Підрозділу 10 "Інші перехідні положення" ПК України штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за наслідками перевірок, які здійснюються контролюючими органами, застосовуються у розмірах, передбачених законом, чинним на день прийняття рішень щодо застосування таких штрафних (фінансових) санкцій.

Згідно з п.120.3 ст.120 ПК України (в редакції на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) неподання платником податків звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу (штрафів) у розмірі, зокрема, 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання звіту про контрольовані операції.

Станом на 1 січня 2015 р. розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи становив 1218 грн., тому контролюючим органом правомірно прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.06.2017 за № НОМЕР_1 (1218 х 300 = 365400).

Доводи позивача про те, що перевіркою не було здобуто доказів про неподання звіту (зокрема, що відповідні запити про подання звіту контролюючий орган позивачу не подавав) є безпідставними, так як жодних доказів подання відповідного звіту позивачем суду не надано. Не вказувалось позивачем про помилковість такого висновку контролюючого органу і в запереченні на акт перевірки. Відтак, позивачем не спростовано факт допущеного ним порушення.

Доводи позивача про порушення відповідачем п.39.5 ст.39 ПК України, а саме спеціальної процедури податкового контролю за встановленням відповідності умов контрольованих операцій принципу "витягнутої руки" є безпідставними, оскільки контроль за дотримання платником податків вимог пп. 39.4.2 п. 39.4 ст. 39 Кодексу щодо обовязку подання звіту про контрольовані операції не є питанням встановлення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" та повноти нарахування й сплати податків під час здійснення контрольованих операцій.

Так, відповідно до пп.39.5.1.2 п.39.5 ст.39 ПК України (в редакції на час проведення перевірки), у разі, якщо контролюючий орган під час виконання функцій податкового контролю виявив факти проведення платником податків контрольованих операцій, звіт про які відповідно до підпункту 39.4.2 пункту 39.4 цієї статті не подано, він надсилає повідомлення про виявлені контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику.

У зв'язку із виявленням під час проведення виїзної планової перевірки позивача факту проведення ним контрольованої операції у 2015 році, звіт про яку не подано, на виконання вказаних вимог законодавства відповідачем 14 червня 2017 року надіслано відповідне повідомлення до Державної фіскальної служби України (арк. спр. 188-189, т.2).

Згідно пп.39.5.2.1 п.39.5 ст.39 ПК України неподання платником податків чи подання з порушенням вимог пункту 39.4 цієї статті звіту про контрольовані операції є підставою для проведення перевірки з питань дотримання платником податків принципу "витягнутої руки".

Отже, для проведення перевірки з питань дотримання платником податків принципу "витягнутої руки" необхідним є попереднє встановлення факту неподання платником податків чи подання з порушенням вимог пункту 39.4 цієї статті звіту про контрольовані операції.

Верховний Суд в постанові від 08 листопада 2018 року по справі №807/574/17 підтримав позицію судів попередніх інстанцій, та зазначив, що ними обґрунтовано та відповідно до приписів статті 39 ПК України визнано контрольованими операції між позивачем та іншою особою, а відтак позивач зобов'язаний був подати звіт про такі контрольовані операції, що, в свою чергу, свідчить про правомірність прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (котре, як і у спірній ситуації, було прийнято за наслідками планової виїзної документальної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства).

Відтак, ПК України чітко передбачає можливість контролюючого органу під час виконання функцій податкового контролю виявити факт проведення платником податків контрольованих операцій, звіт про які не подано, та, водночас, не обмежує такий контролюючий орган накладати відповідні штрафні санкції при виявленні такого порушення, і для прийняття такого рішення не вимагає проведення іншої перевірки.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 23.06.2017 за № НОМЕР_1 є правомірним та не підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 23.06.2017 за №. Підставою для його прийняття стало встановлення перевіркою недотримання 90-денного строку надходження валютної виручки за надані послуги з перевезення вантажу (згідно договорів №15012016 від 15.01.2016, укладеного з Alesko TSL Sp.z.o.o (Польща), №02042015 від 02.04.2015, укладеного з Visholito Ventures LTD (Кіпр), та №09102015 від 09.10.2015, укладеного з Cameley Limited (Кіпр)) за період, що підлягав перевірці ( арк. спр. 67-71, т.1).

Згідно з розрахунком пені за порушення терміну повернення валютної виручки, за вказане порушення контролюючим органом нараховано 24921,84 грн. пені ( арк. спр.94, т.1).

Так, відповідно до ст.1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" №185/94-ВР в редакції на час виникнення спірних правовідносин ( далі - Закон №185/94-ВР), виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг.

Згідно ч.6 ст.1 Закону №185/94-ВР Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

На час здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами були чинними постанови Правління Національного банку України від 03 вересня 2015 року № 581 та від 04 грудня 2015 року за № 863.

Постановою Правління Національного банку України від 03 вересня 2015 року № 581 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів. Згідно вказаної постанови вона набирає чинності з 04 вересня 2015 року і діє до 04 грудня 2015 року включно.

04 грудня 2015 року постановою Правління Національного банку України за № 863 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" також було установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів. Згідно вказаної постанови вона набирає чинності з 05 грудня 2015 року і діє до 04 березня 2016 року включно.

Відповідно до ст.4 Закону № 185/94-ВР порушення резидентами, крім суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Отже, виручка у іноземній валюті за вказаний період підлягала зарахуванню на рахунки позивача у строк, що не перевищує 90 днів, однак перевіркою встановлено порушення такого строку, що не заперечується позивачем.

Доводи позивача про те, що приймаючи такі постанови, НБУ перевищив повноваження, оскільки фактично встановив 90-денний строк розрахунків на більший строк, ніж 6 місяців, суд вважає помилковими, оскільки саме Законом № 185/94-ВР надано право Національному банку України запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті. Тобто, мається на увазі, що Національний банк України не має права встановлювати строк розрахунків в постанові більше, ніж шість місяців. В даному випадку Національним банком приймалися постанови, строк в яких не перевищував шість місяців, а тому доводи позивача з цього приводу є помилковими.

Такий висновок відповідає правовій позиції, вказаній у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі №815/3147/17, згідно якої строк розрахунку, встановлений постановою НБУ, є тимчасовим та не може діяти постійно у часі, навіть якщо встановлений різними постановами НБУ. У ті дні, коли постанова НБУ не діє, вступає в силу дія законодавчо встановленого строку розрахунків - 180 днів.

Отже, наведені постанови Правління Національного банку України прийняті у відповідно до вимог Закону № 185/94-ВР і крім цього, потрібно враховувати, що вони не є предметом цього судового розгляду.

Також, суд звертає увагу на те, що позивачем разом з позовною заявою додано три постанови Хмельницького окружного адміністративного суду (арк. спр. 179-193, т.1), у яких вказано, що застосуванню до аналогічних правовідносин підлягали положення саме Закону №185/94-ВР, а не вказаних постанов НБУ, якими НБУ перевищив надані йому повноваження. Однак, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені лише в постановах Верховного Суду, якими не є надані позивачем рішення. Відтак, посилання позивача на вказані постанови є безпідставними, висновки у яких, до того ж, суперечать правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі №815/3147/17.

Також безпідставними є посилання позивача на ч.1 ст.250 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом. Так, згідно ч.2 ст.250 ГК України дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, Законом України "Про банки і банківську діяльність" та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на органи доходів і зборів.

Також суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року по справі №808/2535/17 зроблено правовий висновок про те, що розрахунки в іноземній валюті не є порушенням господарської діяльності, внаслідок чого пеня, застосована податковим органом спірним податковим повідомленням-рішенням, не є адміністративно-господарською санкцією в розумінні статті 238 ГК України, і як наслідок цього, до спірних правовідносин не можуть застосовуватись строки застосування цих санкцій, встановлені статтею 250 цього Кодексу.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 23.06.2017 за №, також є правомірним та не підлягає скасуванню.

Стосовно податкових повідомлень-рішень від 23.06.2017 за № та № НОМЕР_2. Підставою для їх прийняття стали наступні порушення:

1) перевіркою встановлено, що ТОВ «Полімер-Продукт» відніс у 2014 році до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, відсотки в сумі 401140 грн., нарахованих за договором позики №04-11 від 04.11.2013. Однак до перевірки не надані документальні докази використання коштів, отриманих за договором позики, укладеного з Компанією «GETINESSA TRADING LTD» (Республіка Кіпр) в межах господарської діяльності, тому на підставі п. 141.1 ст.141 ПК (в редакції до 01.01.2015 року) не підтверджено правомірність віднесення до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, суми відсотків за таким договором позики.

Так, відповідно до п.141.1 ст.141 ПК України до складу витрат включаються будь-які витрати, пов'язані з нарахуванням процентів за борговими зобов'язаннями (в тому числі за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, крім фінансових витрат, включених до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку) протягом звітного періоду, якщо такі нарахування здійснюються у зв'язку з провадженням господарської діяльності платника податку.

В ході проведення перевірки контролюючим органом вручено позивачу запит від 17.05.2017, в якому зазначено, що "у складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за 2014 рік, відображено суму нарахованих відсотків за договором позики №04-11 від 04.11.2013 року, укладеного з Компанією «GETINESSA TRADING LTD», Республіки Кіпр. Сума відсотків нарахованих у 2014 році складає 401140 грн. З метою визначення правомірності відображення в податковому обліку сум нарахованих відсотків за договором позики, просимо надати інформацію та документальне підтвердження щодо напрямку використання отриманих коштів, в межах господарської діяльності" (арк. спр. 60, т.4).

Позивач своїм листом від 17.05.2017 за №39 повідомив контролюючий орган, що "у запиті не міститься жодного свідчення про те, за який період часу ТОВ «Полімер-Продукт» має надати інформацію та документальне підтвердження щодо напрямку використання отриманих коштів, за договором позики №04-11 від 04.11.2013 року, укладеного з Компанією «GETINESSA TRADING LTD», Республіки Кіпр, в межах господарської діяльності. Враховуючи вищевикладене, просимо Вас уточнити період, за який необхідно надати таку інформацію. Після отримання уточненого запиту Вам буде надано відповідь" (арк. спр. 61, т.4).

Запитом від 18.05.2017 контролюючий орган вказав, що "з метою визначення правомірності відображення в податковому обліку сум нарахованих відсотків за договором позики, укладеного з Компанією «GETINESSA TRADING LTD», Республіки Кіпр, просимо надати інформацію та документальне підтвердження щодо напрямку використання отриманих коштів за договором позики, в межах господарської діяльності в період з 04.11.2013 по 01.01.2014 року" (арк. спр. 62, т.4).

Листом від 19.05.2017 за №40 позивач повідомив, що "наказом на проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Полімер-Продукт» за №826 від 25.04.2017 року встановлено, що періодом, за який перевіряється дотримання вимог законодавства, є період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року. Оскільки у запиті вказаний інший період часу, аніж у наказі про проведення перевірки, тому змушені відмовити у наданні відповіді на Ваш запит" (арк. спр. 63, т.4).

24.05.2017 року посадовим особам ТОВ «Полімер-Продукт» було вручено запит, згідно котрого, у зв'язку із відображенням у 2014 році в складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, відсотків за договором позики, укладеного з Компанією «GETINESSA TRADING LTD», Республіки Кіпр, з метою визначення правомірності відображення в податковому обліку таких витрат, контролюючий орган просив надати пояснення та документальне підтвердження, що свідчать про зв'язок витрат, а саме відсотків, нарахованих за договором позики, та їх зв'язок із господарською діяльністю підприємства (арк. спр. 66, т.4).

На запит від 24.05.2017 року ТОВ «Полімер-Продукт» надано відповідь №46 від 25.05.2017 року, згідно якої:

- надано наступні документи: 1) карточка рахунку 506 - Інші довгострокові позики в іноземній валюті" за 2014 р.; 2) карточка рахунку 945 - Втрати від операційної курсової різниці за 2014 рік; 3) карточка рахунку 951 - Відсотки за кредит за 2014 рік; 4) карточка рахунку 6852 - Розрахунки з іншими кредиторами (в іноземній валюті) за 2014 рік;

- зазначено, зокрема що "на нашу думку, ведення податкового обліку підприємством у перевіряємий період велося з дотриманням вимог податкового законодавства. В тому числі і з приводу запитуваного питання. У випадку недостатності наданих документів, просимо чітко сформулювати, які саме документи і за який період потрібні для перевірки" (арк. спр. 67, т.4).

Суд зазначає, що для підтвердження правомірності відображення відсотків, нарахованих за договором позики №04-11 від 04.11.2013 року в складі витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, в сумі 401140 грн., позивач зобов'язаний був надати для перевірки документальне підтвердження напрямку використання отриманих коштів за договором позики в межах своєї господарської діяльності.

Позивач вказує, що контролюючим органом не було вказано конкретного переліку документів, які необхідно було надати до перевірки, і посилається при цьому на пп.16.1.5 п.16.1. ст.16 ПК України, згідно якого платник податків зобов'язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов'язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов'язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Однак суд звертає увагу на те, що пунктом 85.2 ст.85 ПК України встановлено, що платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Отже, норма пп.16.1.5 п.16.1. ст.16 ПК України є загальною, а пункт 85.2 ст.85 ПК України в даному випадку є спеціальною нормою, яка зобов'язувала позивача надати всі документи щодо напрямку використання отриманих коштів за договором позики в межах господарської діяльності.

Стосовно доводів позивача про те, що передбачений п.85.6 ст.85 ПК України акт про відмову від надання документів перевіряючими не складався, а тому стверджувати про факт відмови позивача від надання будь-яких документів під час проведення перевірки не можна без наявності передбаченого законом обов'язкового доказу зазначеної обставини, суд зазначає наступне.

Так, дійсно, відповідно до пункту 85.6 ст.85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Однак вказаній нормі кореспондує пункт 85.4 ст.85 ПК України, згідно якого при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності). Також, відповідно до п.85.7 ст.85 ПК України отримання копій документів оформляється описом.

Таким чином, наведеними нормами визначено порядок дій посадових осіб контролюючого органу у разі відмови платника податків надати копії необхідних документів, наданих до перевірки. Саме тому в такому випадку контролюючий орган може і вказати в акті про відмову у їх наданні конкретний перелік таких документів, належним чином оформлені копії яких платник відмовляється надавати. Тому посилання позивача на нескладання відповідачем акту відповідно до пункту 85.6 ст.85 ПК України, відносно обставин даної справи, є помилковим.

При цьому суд зазначає, що контролюючий орган вправі зазначити в акті перевірки про ненадання платником документів лише у випадку ознайомлення платника податків з такою вимогою, та за умови документального підтвердження факту невиконання платником податків обов'язку щодо їх надання.

Відповідачем надано належні докази, які підтверджують відмову платника податків надати до перевірки відповідні первинні документи. Так, звернення під час проведення перевірки із трьома запитами про надання документів на підтвердження віднесення відсотків до витрат, та три відповіді позивача, у жодній з котрих не було задоволено прохання про надання таких документів (подання лише карточок рахунку разом з третьою відповіддю жодним чином не свідчить про належне виконання запиту), достовірно підтверджують ненадання таких документів до перевірки.

Згідно з вимогами п.44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Тобто, наведеними вище нормами ПК України передбачено обов'язок платника податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, і, крім цього, надавати посадовим особам контролюючого органу документи, необхідні для проведення контролюючим органом перевірки, крім випадків їх виїмки або іншого вилучення правоохоронними органами.

Позивачем не вказано жодних поважних причин ненадання контролюючому органу документів, які витребовувались під час перевірки. При цьому такі документи не надавалися як під час перевірки, так і після її завершення (зокрема, в запереченні на акт перевірки позивачем вказувалось про надання лише карточок рахунку до перевірки, і такі карточки знову були додані до заперечення на акт, однак будь-яких інших документів на підтвердження правомірності віднесення відсотків до витрат надано не було).

У зв'язку з цим, подані позивачем до суду первинні документи, які, на думку позивача, підтверджують правомірність віднесення відсотків до витрат (арк. спр.11-364, т.3), та котрі не були надані на вимогу контролюючого органу, є неналежними і недопустимими доказами, відповідно до положень пункту 44.6 статті 44 ПК України та статті 73-74 КАС України. Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 15 січня 2019 року по справі №825/867/16.

У постанові Верховного Суду від 07 серпня 2018 року по справі №808/8610/13-а вказано, що єдине виключення при застосуванні правових наслідків ненадання платником податків на вимогу контролюючого органу зазначених вище документів становить їх відсутність внаслідок виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами.

Також, у рішенні Верховного Суду 11 грудня 2018 року по справі №813/3521/17 вказано, що "витрати для цілей формування витрат мають бути фактично здійснені і підтверджені належними та допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами, і є підставою для формування податкового обліку платника податків. Оскільки, всупереч вимогам статті 44 ПК України, первинні документи на підтвердження здійснення належного бухгалтерського обліку господарських операцій не надавалися як під час перевірки, так і після її завершення, Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо безпідставного формування позивачем витрат".

Отже, контролюючим органом зроблено обґрунтований висновок про непідтвердження правомірності віднесення позивачем до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, суми відсотків в розмірі 401140 грн. у 2014 році за договором позики. Цей висновок суду не спростовується Висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.11.2018 за №899/17-1102-1104/18-22 (далі - Висновок експерта), оскільки експертом при виконанні експертного дослідження не було враховано норми п. 44.6 ст.44 ПК України та відомості акту перевірки про ненадання платником податків таких документів до перевірки.

2) Перевіркою встановлено, що у періоді з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року ТОВ «Полімер-Продукт» проводило нарахування та віднесення на витрати доходів нерезиденту джерелом походження з України - відсотків по договору позики №04-11 від 04.11.2013 року, укладеному з Компанією «GETINESSA TRADING LTD», Республіка Кіпр (арк. 23-26 акту перевірки).

Відповідно до п.1.3 на підставі цієї угоди Позикодавець зобов'язується надавати Позичальнику позику в сумі 500 000 (п'ятсот тисяч) доларів США. Кінцевим терміном погашення всіх сум отриманих в межах позики встановлюється дата 31.12.2016 року. Згідно п.2.5 угоди процентна ставка за користування позикою встановлюється в розмірі 11 процентів річних.

Нарахування та сплату відсотків по договору позики позивачем відображено в бухгалтерському обліку по рахунку 6852 "Розрахунки з іншими кредиторами в іноземній валюті" та віднесено до складу інших витрат 2015 року в сумі 725656 грн.

Згідно з пп. 14.1.159 п.14.1 ст.14 ПК України пов'язані особи - юридичні та/або фізичні особи, відносини між якими можуть впливати на умови або економічні результати їх діяльності чи діяльності осіб, яких вони представляють, з урахуванням таких критеріїв для юридичних осіб, як, зокрема, сума всіх кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від однієї юридичної особи та/або кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги від інших юридичних осіб, гарантованих однією юридичною особою, стосовно іншої юридичної особи перевищує суму власного капіталу більше ніж у 3,5 рази (для фінансових установ та компаній, що провадять виключно лізингову діяльність, - більше ніж у 10 разів). При цьому сума таких кредитів (позик), поворотної фінансової допомоги та власного капіталу визначається як середнє арифметичне значення (на початок та кінець звітного періоду).

Відповідно до показників Фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва власний капітал та боргові зобов'язання складають за 2015 рік:

- сума власного капіталу ТОВ «Полімер - Продукт» складає станом на 01.01.2015 - 68900 грн., станом на 31.12.15 - (-)1 677 100 грн., середнє арифметичне значення (на початок та кінець звітного періоду) - (-) 804 100 грн.

- сума боргових зобов'язань перед нерезидентом згідно даних бухгалтерського обліку станом на 01.01.2015 року складає 5 255 896,4 грн., в тому числі 4 714 798,24 грн./299000 дол. США, заборгованість за основною сумою позики та 541 098,16 грн./ 34315,01 дол. США заборгованість за нарахованими відсотками.

Отже, сума боргових зобов'язань перед нерезидентом за 2015 рік складає 5 255 896,4 грн. (4714798,24 + 541098,16), що перевищує суму власного капіталу, розраховану як середнє арифметичне значення (на початок та кінець звітного періоду) («мінус» 804 100 грн.) більше, ніж у 3,5 рази.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Різниці, які виникають при здійсненні фінансових операцій, передбачено п. 140.1, п.140.2 ст.140 ПК України, зокрема, визначено особливості оподаткування процентів за борговими зобов'язаннями.

Згідно з п. 140.1 ст.140 ПК України (оподаткування процентів за борговими зобов'язаннями) під борговими зобов'язаннями для цілей даного пункту слід розуміти зобов'язання за будь-якими кредитами, позиками, депозитами, операціями РЕПО, зобов'язання за договорами фінансового лізингу та іншими запозиченнями незалежно від їх юридичного оформлення.

Відповідно до п.140.2 ст.140 ПК України для платника податку, у якого сума боргових зобов'язань, визначених в пункті 140.1 цієї статті, що виникли за операціями з пов'язаними особами - нерезидентами, перевищує суму власного капіталу більш ніж в 3,5 рази (для фінансових установ та компаній, що займаються виключно лізинговою діяльністю, більш ніж в 10 разів), фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму перевищення нарахованих у бухгалтерському обліку процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов'язаннями над 50 відсотками суми фінансового результату до оподаткування, фінансових витрат та суми амортизаційних відрахувань за даними фінансової звітності звітного податкового періоду, в якому здійснюється нарахування таких процентів.

Сума боргових зобов'язань та власного капіталу для цілей цього пункту визначається як середнє арифметичне значень боргових зобов'язань та власного капіталу на початок та кінець звітного податкового періоду з урахуванням процентів, зазначених у пункті 140.3 цієї статті.

Враховуючи викладене, ТОВ «Полімер-Продукт» зобов'язане було збільшити фінансовий результат до оподаткування на суму, яка обчислюється наступним чином:

С збільш = СП - (ФРО + ФВ + АВ) / 2, де:

С збільш - сума, на яку збільшується фінансовий результат до оподаткування;

СП - сума процентів за кредитами, отриманими від нерезидента, нарахованих за 2015 рік становить 725 656 грн.;

ФРО - фінансовий результат до оподаткування за даними фінансової звітності з врахуванням уточнюючих та згідно даних перевірки звітного податкового періоду за 2015 рік складає -140 000 (від'ємне значення);

ФВ - фінансові витрати за даними фінансової звітності та згідно даних бухгалтерського обліку (додаток «Реєстр кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показників доходів та витрат ТОВ «Полімер-Продукт» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року) за 2015 рік складають 725 656 грн.;

АВ - сума амортизаційних відрахувань згідно даних бухгалтерського обліку (додаток «Реєстр кореспонденції рахунків бухгалтерського обліку та показників доходів та витрат ТОВ «Полімер-Продукт» за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року) за 2015 рік складає 663 434 грн.

Таким чином, згідно вимог п. 140.2 ст.140 ПК України позивач зобов'язаний був у 2015 році збільшити фінансовий результат до оподаткування на суму перевищення відсотків у сумі 101111 грн. ((725656 - (-140000 + 725656 + 663434)/2 = 725656 -624545)).

Вказаний висновок підтверджується і Висновком експерта, що в сукупності з встановленим судом свідчить, що контролюючим органом правомірно встановлено вищезгадане порушення позивача.

Водночас, позивачем та експертом у висновку зазначається, що на підставі п.140.3 ст.140 ПК України за 2016 рік та 1 кв. 2017 року фінансовий результат позивача до оподаткування підлягав зменшенню на суми 96055 грн. та 1201 грн. відповідно, на що суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.140.3 ст.140 ПК України проценти, які перевищують суму обмеження, визначеного пунктом 140.2 цієї статті, які збільшили фінансовий результат до оподаткування, зменшують фінансовий результат до оподаткування майбутніх звітних податкових періодів у сумі, зменшеній щорічно на 5 відсотків до повного її погашення з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 140.2 цієї статті.

У постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року по справі №804/4507/17 зазначено, що при оцінці правильності застосування положень пунктів 140.1-140.3 статті 140 ПК України суди повинні враховувати, чи дотримано платниками податків обмежень, передбачених пунктом 140.3 статті 140 Податкового кодексу України. Якщо фінансовий результат звітного року визначено з урахуванням таких обмежень, то надлишок таких відсотків може бути використано з метою зменшення фінансового результату наступного звітного року, за винятком 5 відсотків від суми такого зменшення.

Суд звертає увагу на те, що в ОСОБА_5 перевірки зазначено (стор.23 ОСОБА_5 перевірки), що у періоді з 01.01.2014 по 31.03.2017 ТОВ "Полімер-Продукт" проводило нарахування та віднесення на витрати доходів нерезиденту джерелом походження з України відсотків по договору позики №04-11 від 04.11.2013, укладеному з компанією "Getinessa Trading Ltd". Проте віднесення до складу витрат відсотків досліджено лише за 2015 рік, за наступні періоди (зокрема, 2016 - І кв. 2017 року) ОСОБА_5 перевірки такі відомості не містить, та розрахунків відповідно до п.140.2-140.3 ст.140 ПК України не наведено.

Отже, питання визначення різниці, які виникають при здійсненні фінансових операцій, за 2016 - І кв. 2017 року перевіркою не досліджувалось. Позивачем у запереченні на акт перевірки, також не було вказано про необхідність дослідження такого питання за вказаний період.

Суд враховує, що відповідно до п.86.7 ст.86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв'язку з необхідністю з'ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Згідно з п.86.8 ст.86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Отже, у разі подання платником податків заперечення на акт перевірки, рішення про визначення грошових зобов'язань приймається з урахуванням результатів їх розгляду.

В постанові Верховного Суду від 30 листопада 2018 року по справі №826/16472/15 зазначено, що з системного аналізу п.86.7-86.8 ст.86 ПК України вбачається, що прийняття податкового повідомлення-рішення здійснюється не лише за результатами висновків акта перевірки, а й з урахуванням оцінки поданих платником податків заперечень на такий акт, що свідчить про дискреційний характер повноважень податкового органу щодо прийняття податкового повідомлення-рішення.

Відтак, ненадання платником податків заперечень та додаткових документів позбавляє контролюючий орган можливості об'єктивно здійснити аналіз первинних документів та дійти певних висновків стосовно фактів як заниження, так і завищення податкових зобов'язань платника. Суд не вправі підміняти та перебирати на себе функції контролюючого органу та визначати грошові зобов'язання за іншими правовими підставами, які повинні були бути перевірені та встановлені відповідачем виключно в ході перевірки, або за наслідками розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, згідно п.86.8 ст.86 ПК України.

Таким чином, доводи позивача про те, що контролюючий орган не врахував, що за 2016 рік та 1 кв. 2017 року фінансовий результат позивача до оподаткування підлягав зменшенню на суми 96055 грн. та 1201 грн., не спростовують допущене позивачем порушення та не є підставою для коригування визначеної контролюючим органом суми.

Доводи позивача про те, що контролюючим органом помилково стверджено про пов'язаність нерезидента-позикодавця із позивачем, оскільки згідно пп.14.1.159 п.14.1 ст.14 ПК України стверджувати про пов'язаність/непов'язаність учасників фінансової операції необхідно з аналізу розміру власного капіталу нерезидента - позикодавця, є безпідставними, оскільки відповідно до даної норми необхідно порівнювати суму кредитів (позик) від однієї юридичної особи із сумою власного капіталу іншої особи, котрою в даному випадку є позивач.

Це також додатково підтверджується і тим, що норма пп.14.1.159 п.14.1 ст.14 ПК України кореспондує нормі п.140.2 ст.140 ПК України, яка вказує саме про платника податку, у якого сума боргових зобов'язань, визначених в пункті 140.1 цієї статті, що виникли за операціями з пов'язаними особами - нерезидентами, перевищує суму власного капіталу більш ніж в 3,5 рази.

Отже, контролюючим органом зроблено обґрунтований висновок про те, що позивач зобов'язаний був у 2015 році збільшити фінансовий результат до оподаткування на суму перевищення відсотків у сумі 101111 грн.

3) під час проведення перевірки встановлено, що ТОВ «Полімер-Продукт» подано уточнюючий розрахунок за 2015 рік № від 09.08.2016 року, згідно якого задекларовано рядок 03 РІ «Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (+, -)» в сумі «мінус» 1473560 грн., та рядок 04 «Об'єкт оподаткування (рядок 02 + рядок 03) (+, -)» в сумі «мінус» 1620590 грн. Розрахунковим шляхом визначено, що рядок 02 "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, -)» задекларовано в сумі «мінус» 147030 грн. (1620590 грн.-1473560 грн. =147030 грн.).

Згідно наданої до перевірки фінансової звітності, з врахуванням уточнених показників, рядок 2290 «Фінансовий результат до оподаткування (2268 - 2285)» складає 140000 грн. За даними бухгалтерського обліку рядок 2290 «Фінансовий результат до оподаткування (2268 - 2285)» визначено в сумі 139928 грн. Отже, відхилення складає 7102 грн. (139928 грн.-147030 грн. = -7102 грн.), що визнав позивач у позові , і підтвердив його представник у суді..

Відтак, податкові повідомлення-рішення від 23.06.2017 за № та №, також прийняті контролюючим органом в межах та на підставі законодавства, тому не має підстав для їх скасування.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд, з урахуванням вказаних правових позицій Верховного Суду, дійшов висновку, що позивач не довів позовні вимоги, а суб'єкт владних повноважень, який заперечує проти позову, довів, що діяв у межах закону при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов не задовольняється.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню на його користь, тому судові витрати, які визначені ст.132 КАС України і підлягають розподілу, відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ТОВ "Полімер-продукт" залишити без задоволення.

Судових витрат, які визначені ст.132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01 березня 2019 року

Позивач:ТОВ "Полімер-продукт" (вул. Пілотська, 20, м.Хмельницький, Хмельницька область,29010 , код ЄДРПОУ - 33058932)
Відповідач:Головне управління ДФС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м.Хмельницький, Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 39492190)

Головуючий суддя ОСОБА_5