Справа № 520/8588/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

в порядку ч. 3 ст. 34 Кодексу адміністративного судочинства України
"26" лютого 2019 р. Справа № 520/8588/18
З постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2019 року по справі № 520/8588/18, я незгодна, з огляду на наступне.
Позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії за вислугу років, яка призначена йому відповідно до Закону № 2262-ХІІ у розмірі 56 % грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», що набрала чинності 18.03.2018 року, змінена структура грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема, збільшений посадовий оклад і зменшені кількості та розміри надбавок та премій.
Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, Порядку № 45 на адресу пенсійного органу надійшла довідка про розмір грошового забезпечення позивача ОСОБА_1, що враховується для перерахунку пенсії (№ ФХ120137 від 26.03.2018 року, а.с. 17).
11.04.2018 року ГУ ПФУ в Харківській області здійснено перерахунок пенсії позивача в результаті якого розмір пенсії збільшився з 1.679,16 грн до 4.352,32 грн (а.с. 18 зворот).
Із розрахунку ГУ ПФУ в Харківській області вбачається, що при обчислені розміру пенсії позивача враховані наступні види грошове забезпечення: посадовий оклад - 4.900,00 грн., оклад за військовим званням - 1.270,00 грн., надбавка за вислугу років (45 %) - 2.412,00 грн., всього - 7.772,00 грн., (7.772 грн х 56% = 4.352,32 грн).
21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Пунктом 1 якої наказано перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) до 01.03.2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року N 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
А пунктом 2 визначено, що виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 року у таких розмірах:
з 01.01.2018 року - 50 відсотків;
з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків;
з 01.01.2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.
Виконуючи урядове рішення, ГУ ПФУ в Харківській області з 01.01.2018 року до виплат ОСОБА_1 визначив суму 3.015,74 грн, з яких: 1.679,16 грн - сума пенсії до підвищення, + 1.336,58 грн - 50% від суми на яку була підвищена пенсія після проведеного перерахунку (4.352,32 - 1.679,16 : 2).
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 3 ст. 10 Закону України від 06.12.2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», що набрав чинності 01.01.2017 року, частину четверту статті 63 Закону № 2262-ХІІ викладено в такій редакції:
«Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій».
Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.
Таким чином, починаючи з 01.01.2017 року Кабінет Міністрів України має повноваження визначати умови, порядок проведення перерахунку пенсій, призначених на умовах Закону № 2262-ХІІ та встановлювати розміри виплат.
Зазначені положення Закону № 1774-VIII неконституційними не визнавались, положення постанови КМУ № 103 є також чинними.
З приводу посилання позивача на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року у справі № 826/3858/18, яким визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови КМУ № 103, то означене рішення на час апеляційного перегляду справи судом апеляційної інстанції не набрало законної сили.
При цьому, в силу приписів ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, а не з моменту прийняття відповідного нормативно-правового акту.
За загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, згідно якої, дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі 1-7/99).
Таким чином, рішення у справі № 826/3858/18 за певних обставин може вплинути на права позивача ОСОБА_1 лише з дати набрання ним законної сили.
Не погоджуючись із аргументами позивача з того приводу, що невиплата вказаних сум є втручанням у її право на мирне володіння майном та, що вона мала «законні сподівання» отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку попереднього розміру пенсії.
Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Доводи позивача щодо наявності усталеної практики національних судів з порушеного нею питання слід оцінювати критично, оскільки такі твердження позивача спростовує інформація Єдиного державного реєстру судових рішень - постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2018 року у справі № 820/3045/18 (№ в ЄДРСР 75429306), постанова харківського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2018 року у справі № 820/4033/18 (№ в ЄДРСР 75544095), постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 15.08.2018 року у справі № 820/4386/18 (№ в ЄДРСР 75905984), постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2018 року у справі № 2040/6356/18 (№ в ЄДРСР 77748842).
За таких обставин, дії відповідача при проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 в частині виплати пенсії з 50 % обмеженням підвищення є правомірними.
З приводу доводів позивача стосовно того, що визначений постановою КМУ № 103 порядок перерахунку пенсій суперечить меті та спрямованості Закону № 2262-ХІІ, хочу зазначити, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Аррас та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).
Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
Відповідно до цього Рішення, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).
У іншому рішенні від 25.01.2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що …однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.
Також, в цьому Рішенні вказано, що …суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.
При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 року № 20-рп/2011).
В межах розгляду цієї справи судом установлено, що розмір пенсії позивача до перерахунку становив 1679,16 грн. та після проведеного перерахунку підвищився на 1336,58 грн. (50 % від 2673,16 грн.).
Таким чином, я вважаю безпідставними посилання позивача на погіршення умов його пенсійного забезпечення, оскільки відповідачем не вчинено дій, спрямованих на зменшення його розміру пенсії у порівнянні з попереднім розміром.
Щодо доводів позивача про те, що постановою КМУ № 103 позивача поставлено у нерівні умови в порівнянні з військовослужбовцями, яким призначено пенсію після 01.03.2018 року, то механізми призначення та перерахунку пенсії є різними за своєю правовою природою процедурами, відтак порівнювати розміри пенсії після призначення та перерахунку пенсії не є доцільним.
Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що постанова КМУ № 103, що набрала чинності 21.02.2018 року, не може бути застосована до спірних правовідносини, які виникли до набрання нею законної сили, оскільки постанова КМУ № 704, на підставі якої у позивача виникло право на перерахунок пенсії, набрала чинності пізніше - 01.03.2018 року.
Стаття 63 Закону N 2262-XII визначає як обов'язкову підставу для здійснення перерахунку пенсії - підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Ця норма також делегує Кабінету Міністрів України визначення умов, порядку та розмірів перерахунку пенсії за цим Законом.
Кабінет Міністрів України у Порядку N 45 визначив, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права.
У зв'язку із прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови N 704, якою з 01.03.2018 року змінено грошове забезпечення, зокрема, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у позивача виникло право на перерахунок призначеної пенсії.
Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону N 2262-XII умови, порядок та розміри вказаного перерахунку визначені Постановою КМУ N 103, якою постановлено здійснити перерахунок призначених до 01.03.2018 року на підставі вказаного Закону пенсій з 01.01.2018 року.
Доводи сторін щодо необхідності при вирішенні цього спору враховувати практику інших судів у подібних справах вважаю безпідставними, оскільки за приписами ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, я вважаю вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Суддя
Другого апеляційного
адміністративного суду Мельнікова Л.В.