Справа № 758/14134/18
Суддя: Войтенко Т. В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Дідук С. В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Київській області Підручного Степана Івановича, третя особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 громадянин Російської Федерації ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Київській області Підручного Степана Івановича, третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Київській області про визнання дій протиправними та скасування постанови.

Позовні вимоги його представник обґрунтовував тим, що ОСОБА_2, маючи цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань у країні походження, залишив країну походження та прибув 31 січня 2018 році до України.

Зазначає, що під час прибуття до України 31 січня 2018 року ОСОБА_2 було затримано співробітниками Державної прикордонної служби України у зв'язку з перебуванням у міжнародному розшуку.

Під час затримання ОСОБА_2 у протоколі затримання позивач зазначив, що прибув до України з метою отримання притулку. При цьому, довідку про звернення за захистом позивач отримав лише 3 травня 2018 року.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 2 лютого 2018 року до ОСОБА_2 було застосовано тимчасовий арешт до 11.03.2018 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 07.03.2018 року до ОСОБА_2 було застосовано екстрадиційний арешт.

27.06.2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві до ОСОБА_2 було застосовано домашній арешт із забороною залишати місце проживання.

Строк дії довідки про звернення за захистом в Україні № 008907 від 3 травня 2018 року закінчився 20 вересня 2018 року. При цьому ОСОБА_2 був позбавлений можливості залишити слідчий ізолятор для продовження довідки. Управлінню Державної міграційної служби України у Київській області було достеменно відомо, що позивач утримувався у ДУ «Київський слідчий ізолятор», але будь-які заходи з метою продовження довідки не вживалися.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що позивач зміг продовжити строк дії довідки про звернення за захистом лише в день, коли прибув до м. Києва у судове засідання для вирішення питання про продовження дії домашнього арешту.

У позовній заяві посилалась на те, що 17 жовтня 2018 відносно нього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення ПР МКО № 087293, передбаченого ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та винесено постанову серії ПН МКО №087293 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 3400 грн.

При цьому, представник позивача звертає увагу, що ОСОБА_2 перебуває в Україні саме з наміром отримати притулок чи бути визнаною біженцем. Пунктом 5 ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Посилаючись на те, що термін дії довідки про звернення за захистом позивач не зміг продовжити, оскільки перебував під вартою, однак відповідачем не було враховано дані обставини, представник позивача звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Державної міграційної служби в Київській області від 17.10.2018 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення та закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31.01.2019 Управління Державної міграційної служби в Київській області було замінено правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач та представник третьої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзив не подавали.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2018 відносно позивача ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МКО № 087293 за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та винесено постанову серії ПН МКО №087293 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 3400 грн.

У той же час, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов'язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Згідно ч. 13 ст. 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, прийняв рішення про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа цього центрального органу виконавчої влади протягом семи робочих днів з дня його отримання надсилає або видає особі, стосовно якої прийнято зазначене рішення, письмове повідомлення з викладенням причин відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення. Довідка про звернення за захистом в Україні продовжується, якщо особа оскаржує таке рішення.

Ст. 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду.

Відповідно до ст. ст. 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов'язана з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.

Положення зазначених статей визначають систему процесуальних механізмів, які в сукупності з наведеними конституційними нормами унеможливлюють притягнення до адміністративної відповідальності особи, яка не вчиняла правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Водночас відповідачем не враховано, що позивач є громадянином Російської Федерації та прибув до України з наміром отримати притулок чи бути визнаним біженцем, отже, відноситься до вкрай вразливої групи населення - шукачів притулку. Відповідно до ст. 34 КУпАП перелік обставин, які пом'якшують відповідальність не є вичерпним. Відтак, при прийнятті рішення щодо притягнення до відповідальності позивача фактичні обставини справи належним чином не вивчалися, належної оцінки наявним доказам не надано.

Крім того, відповідачем не враховано приписи ч. 3 ст. 203 КУпАП, згідно якої дія цієї статті не поширюється на випадки, коли іноземці чи особи без громадянства з наміром отримати притулок чи бути визнаними в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час в'їзду в Україну незаконно перетнули державний кордон України і перебувають на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про надання притулку чи заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

У конкретному випадку відповідачем не враховано, що своєчасно продовжити термін дії довідки про звернення за захистом позивач не мав можливості через перебування під вартою та скористався своїм правом на звернення до відповідача при першій нагоді прибути до міста Києва.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність».

Згідно з ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Проте відповідачем доводи позивача не спростовані.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про правомірність дій відповідача під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідачем суду не надано.

При цьому, наявність доказів про те, що позивачу продовжено термін дії довідки про звернення за захистом № 008907 до 20 грудня 2018 року свідчить, що позивач вчинив дії щодо легалізації свого перебування на території України, а відтак, в діях позивача не вбачається складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 203 КУпАП.

Вищевказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, в зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 5, 6, 7, 9, 77, 241-247, 268, 286 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Заступника начальника Управління Державної міграційної служби України в Київській області Підручного Степана Івановича, третя особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову по накладення адміністративного стягнення від 17.10.2018 серії ПН МКО № 087293, винесену заступником начальника Управління Державної міграційної служби України в Київській області Підручного Степана Івановича, якою громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т. В. Войтенко