Справа № 703/3382/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у 1-й інстанції: Пасацька Л.А.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року Справа № 703/3382/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Возного С.І.,

розглянувши у выдкритому судовому засыданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_4

до Адміністративної комісії виконавчого комітету

Смілянської міської ради Черкаської області,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Інспекція з благоустрою, екології та забудови міста

виконавчого комітету Смілянської міської ради

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Інспекція з благоустрою, екології та забудови міста виконавчого комітету Смілянської міської ради, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати незаконними та протиправними дії в.о. головного спеціаліста з благоустрою ОСОБА_5 та адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області;

- скасувати постанову від 03.08.2018 р. № 65 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2019 року адміністративний позов було задоволено частково: скасовано постанову від 03.08.2018 р. № 65 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що при складанні протоколу позивачу роз'яснювалися його права та обов'язки, що він надавав пояснення, що його притягнуто до відповідальності за порушення п. 12.3.8 Правил благоустрою міста, що на засідання комісії позивач не з'явився, а його представник не був уповноваженою особою у розумінні законодавства.

При цьому апелянт наполягає на правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та зазначає, що постанова про накладення штрафу оскаржувалася позивачем в судовому порядку, але залишена без змін уповноваженим органом.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2019 р. було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 03.06.2018 р. в.о. головного спеціаліста ОСОБА_5 відносно ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення № 000019, в якому встановлено, що складування 05.06.2018 р. о 12:55 год. позивачем відходів деревообробної промисловості на загальноміській території (тирси), що є порушенням ст. 152 КУпАП та п. 12.3.28 Правил благоустрою території міста та призвело до заподіяння шкоди у сфері благоустрою міста.

Зазначений протокол містить підпис головного спеціаліста ОСОБА_5 , підпис ОСОБА_4 - відсутній, як і відсутні відомості про вручення йому копії даного протоколу, роз'яснення прав згідно зі ст. 268 КУпАП та повідомлення про дату і час розгляду справи уповноваженим органом.

03.08.2018 р. за відсутності позивача відбулося засідання адміністративної комісії з питань розгляду справ про адміністративні правопорушення (далі - Комісія), порядок денний, хід та результати якого зафіксовані у протоколі № 11.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2, який з'явився на зазначене засідання Комісії, не мав документів, відповідно до яких він є адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, та не був допущений до участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4

Під час вказаного засідання Комісією було встановлено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення та винен у його вчиненні, у зв'язку з чим Комісія вирішила накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн., винесла постанову №65 від 03.08.2018р. про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП у виді штрафу в розмірі 850 грн.

На підставі результатів засідання Комісії прийнято постанову від 03.08.2018 р. № 65 про накладення на позивача за ст. 152 КУпАП штрафу в розмірі 850,00 грн. за вчинене ним 05.06.2018 р. порушення п. 12.3.8 Правил благоустрою міста.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача та його уповноважених осіб щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, а також протиправною зазначену постанову від 03.08.2018 р. № 65, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що посадовими особами грубо порушено процедуру притягнення позивача до відповідальності, особу позивача належним чином встановлено не було, копія протоколу йому не вручалась, його підпис про ознайомлення з протоколом відсутній, як і відсутні відомості про його відмову від отримання другого екземпляру протоколу, не вказано свідків даного правопорушення, не зазначено про наявність доказів його вчинення, а також з того, що справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності розглянуто зі спливом п'ятнадцятиденного строку та за відсутності позивача або його представника.

Крім того, суд зауважив, що відповідачем не надано доказів щодо своєчасного сповіщення ОСОБА_4 про місце і час розгляду справи та доказів надходження від нього клопотання про відкладення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП), Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 р. № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV), Правилами благоустрою міста, затвердженими рішенням сесії міської ради від 23.06.2011 р. № 10-11/VІ (далі - Правила № 10-11/VІ).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покрашення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

У ч. 2 ст. 17 Закону № 2807-IV визначено, що громадяни у благоустрою населених пунктів зобов'язані: 1) утримувати в належному стані закріплені в установленому порядку за ними території; 2) дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; 3) порушувати права і законні інтереси інших суб'єктів благоустрою населених пунктів; 4) відшкодовувати і установленому порядку збитки, завдані порушенням законодавства з питань благоустрою населених пунктів.

Пунктом 2 статті 10 Закону № 2807-IV передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Пунктами 12.3.8, 12.3.28 Правил № 10-11/VІ передбачено, що порушенням цих правил вважається створення смітників, самовільне скидання побутового сміття, побутових відходів, будівельного сміття, відходів виробництва у невідведених для цього місцях. Складування на вулицях, площах, зелених зонах, прибудинкових територіях тари, конструкцій, виробів, ґрунту, будівельних матеріалів тощо без відповідного дозволу.

Незабезпечення посадовими особами підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності та підпорядкування, які мають у власності або користуванні приміщення, будівлі, споруди утримання, прибирання прилеглих до вказаних об'єктів територій. Не прибирання громадянами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності, які мають у власності або користуванні приміщення, будівлі, споруди, прилеглих до вказаних об'єктів територій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону № 280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Частиною 2 статті 5 КУпАП регламентовано, що сільські, селищні, міські ради встановлюють відповідно до законодавства правила, за порушення яких адміністративну відповідальність передбачено статтями 152, 159 і 182 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 152 КУпАП порушення правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У ст. 280 КУпАП визначено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, повинно бути з'ясовано, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також повинно бути з'ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладанні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки.

Згідно з ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Статтею 256 КпАП України визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

У ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави вважати, що затвердження правил благоустрою населених пунктів та здійснення контролю за їх дотриманням належить до компетенції відповідних органів місцевого самоврядування, які в разі встановлення порушення вказаних правил уповноважені застосовувати до правопорушників відповідні заходи реагування в порядку ст. 152 КУпАП.

Разом з тим, слід враховувати, що законодавством регламентовано чіткий і послідовний порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил благоустрою, який, окрім іншого, передбачає обов'язок контролюючого органу забезпечити повне і всебічне дотримання процесуальних прав підконтрольного суб'єкта та належне оформлення відповідної документальної бази.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що у протоколі від 03.06.2018 р. № 000019, на підставі якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, відсутні жодні відомості щодо його складання у присутності позивача або уповноваженої ним особи, щодо роз'яснення йому прав та обов'язків, передбачених ст.ст. 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, відсутній підпис позивача або відомості про його відмову від підписання вказаного протоколу, відсутні підписи свідків та пояснення позивача або відмова їх надати /Т.1 а.с.59-60/.

Крім того, відсутні належні та допустимі докази сповіщення позивача про дату час та місце наступного розгляду його справи про адміністративне правопорушення.

Також колегія суддів відзначає й те, що протокол складено щодо порушення позивачем п. 12.3.28 Правил, а постанова про притягнення його до відповідальності винесена щодо зовсім іншого правопорушення, визначеного п. 12.3.8 Правил.

Більш того, протокол від 03.06.2018 р. головним спеціалістом ОСОБА_5 складено щодо вчинення позивачем правопорушення 05.06.2018 р., тобто наперед, що фактично є неможливим та в сукупності з вищенаведеними обставинами вказує на формальний підхід до оформлення матеріалів адміністративної справи, порушеної відносно позивача, за відсутності жодних доказів.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно бути обґрунтованим, тож у жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

Судова колегія звертає увагу й на те, що апелянтом не доведено врахування при винесенні спірної постанови про адміністративне стягнення характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, зокрема взагалі наявності вини позивача, майнового стану, обставин, що пом'якшують відповідальність, як таке чітко визначено статтею 280 КУпАП.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку про порушення відповідачем принципу належного урядування при притягненні позивача до адміністративної відповідальності та вважає, що прийнята ним постанова від 03.08.2018 р. № 65 не ґрунтуються на повному та всебічному з'ясуванні обставин справи про адміністративне правопорушення та є протиправною.

Приходячи до такого висновку апеляційний суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов'язків.

У рішенні від 31.07.2008 р. по справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що висновки адміністративних органів, викладені у прийнятих ними рішеннях, не повинні бути довільними, нераціональними та непідтвердженими доказами.

Згідно зі ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Доводи апелянта про те, що при складанні протоколу позивачу роз'яснювалися його права та обов'язки, що він надавав пояснення, що його притягнуто до відповідальності за порушення п. 12.3.8 Правил благоустрою міста, не підтверджуються належними і допустимими у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами, а додані до апеляційної скарги копії матеріалів, зокрема протоколу /Т.1 а.с.179/, такими доказами не є та не спростовують, ані фактів відсутності підписів свідків, складання протоколу (03.06.2018 р.) раніше за правопорушення (05.06.2018 р.), щодо якого він складений, ані застосування різних норм Правил, за якими правопорушення кваліфіковано у протоколі та за якими позивача притягнуто до відповідальності.

Твердження апелянта щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є голослівними, з огляду на вищезазначене.

Посилання апелянта на те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності оскаржувалася ним в досудовому порядку, але залишена без змін уповноваженим органом, жодним чином не спростовують вищевстановлених судом грубих процедурних порушень при притягненні позивача до відповідальності та наявності в нього права на судовий захист.

При цьому, у рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довів.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо протиправності постанови від 03.08.2018 р. № 65 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у відповідності до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2019 року - без змін.

При цьому, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають..

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області - залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 06 березня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: