Справа № 826/21562/15
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року

м. Київ

справа №826/21562/15

адміністративне провадження №К/9901/44019/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Мороз Л.Л., Кравчука В.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року (суддя Аблов Є.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року (головуючий суддя Коротких А.Ю., судді Межевич М.В., Сорочко Є.О.) у справі №826/21562/15 за позовом ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни, про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до суду із позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни (далі - відповідач, Уповноважена особа), в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не передання інформації стосовно коштів, які обліковуються на рахунку НОМЕР_1, відкритому відповідно до договору банківського рахунку №5807, укладеному ОСОБА_2 та ПАТ «Старокиївський банк» 02 грудня 2010 року, до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не включення ОСОБА_2 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вказаним рахунком в ПАТ «Старокиївський Банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати відповідача подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Старокиївський Банк» відповідно до договору банківського рахунку №5807 від 02 грудня 2010 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування вимог адміністративного позову зазначено, що були відсутні законодавчо визначені підстави для не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Старокиївський банк" Пантіну Л.О. подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Старокиївський Банк» відповідно до договору банківського рахунку №5807 від 02 грудня 2010 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що між ОСОБА_2, як клієнтом, та ПАТ "Старокиївський банк", як банком, укладено договір банківського рахунку № 5807 від 02 грудня 2010 року, за умовами якого, банк відкриває клієнту банківський поточний рахунок у доларах "Рахунок" та здійснює за ним банківські операції.

Постановою правління Національного банку України від 17 червня 2014 року № 365 ПАТ "Старокиївський банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 червня 2014 року № 50 про виведення ПАТ "Старокиївський банк" з ринку та запровадження тимчасової адміністрації, яким призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ "Старокиївський банк" Пантіну Любов Олександрівну.

В подальшому, постановою правління Національного банку України від 11 вересня 2014 року № 563 відкликано банківську ліцензію ПАТ "Старокиївський банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2014 року № 92 розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Старокиївський банк" та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіну Любов Олександрівну.

Відповідно до наказу № 61 від 29 серпня 2014 року, який погоджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 182/14 від 21 серпня 2014 року та № 188/14 від 28 серпня 2014 року, відповідно до якого визнано нікчемними договори, зазначені у додатку, в тому числі і трансакцію по перерахуванню коштів у розмірі 12671,64 доларів США в безготівковому порядку з рахунку ОСОБА_3 на рахунок позивача, відкритий відповідно до договору банківського рахунку №5807 від 02 грудня 2010 року, укладеного між публічним ПАТ "Старокиївський Банк" та позивачем.

30 вересня 2014 року позивач звернулась до Уповноваженої особи з вимогою на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування фізичних осіб за договором банківського рахунку №5807 від 02 грудня 2010 року та за усіма картковими рахунками.

Листом №204/09-02 від 03 жовтня 2014 року позивачу повідомлено, що про рішення щодо наявності підстав для подання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації про збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, з урахуванням включення до такого переліку вкладників, буде повідомлено додатково.

21 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про виплату суми відшкодування за вкладом, розміщеним у банку ПАТ «Старокиївський Банк», за результатами розгляду якої позивачу повідомлено листом №02-03605860/15 від 25 лютого 2015 року про відсутність у переліку вкладників інформації про неї як вкладника, а відтак підстави для виплати відсутні.

З аналогічними заявами позивач також зверталась 04 березня 2015 року та 19 червня 2015 року.

Частково задовольняючи вимоги адміністративного позову, суди дійшли висновку, що з боку відповідача не була проявлена протиправна бездіяльність та вчинено дії, спрямовані на виявлення нікчемних правочинів, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Разом з тим, умови договору банківського рахунку №5807 від 02 грудня 2010 року передбачали можливість поповнення рахунку додатковими внесками коштів шляхом внесення готівки або в безготівковій формі в розмірах, регламентованих банком та в межах чинного законодавства. З огляду на вказане суди зазначали, що перерахування коштів на рахунок позивача з поточного рахунку іншої особи не суперечить положенням договору, а також приписам Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року №492 (далі - Інструкція №492). Посилання відповідача на положення статті 228 ЦК України визнано судами безпідставними та необґрунтованими.

Не погодившись з рішеннями судів, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Старокиївський банк» Пантіна Л.О. подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначено, що кошти на рахунок позивача надійшли від ОСОБА_3, який є власником істотної участі банку і у відповідності до положень частини 4 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує вклади таким особам. Разом з тим, внаслідок перерахування коштів в безготівковому порядку власником істотної участі банку створена штучна ситуація, за якої Фонд має відшкодувати такі кошти. Оскільки реальних грошових коштів банк від позивача не отримав, ним було взято на себе зобов'язання, виконати які він не був спроможний, що є підставою для визнання правочинів нікчемними у відповідності до пунктів 2, 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Наголошено на тому, що зазначена трансакція здійснювалась у період, коли постановою НБУ від 12 травня 2014 року №275/БТ ПАТ «Старокиївський банк» було віднесено до категорії проблемних, та всупереч встановленим цією постановою обмеженням. Також скаржник звертає увагу на те, що рішення Уповноваженої особи щодо визнання нікчемними трансакцій , оформлене наказом №61 від 29 серпня 2014 року, не визнано протиправним та не скасоване.

Позивач правом подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону № 4452-VI Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону №4452-VI підпадають особи, які є вкладниками у розумінні приписів статті 2 Закону №4452-VI, вклади яких розміщено на рахунку у відповідному банку до запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 802/351/16-а.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону №4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною четвертою статті 38 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З аналізу вищенаведеного слідує, що Уповноважена особа дійсно наділена правом перевірки вчинених (укладених) банком правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, але це право не є абсолютним та кореспондується з обов'язком встановити обставини, з якими закон пов'язує нікчемність правочину. Висновок про нікчемність правочину має ґрунтуватися виключно на встановлених та доведених обставинах, які за законом тягнуть за собою застосування певних наслідків, зокрема щодо не включення особи до переліку вкладників банку для отримання в подальшому гарантованої суми вкладу.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваних рішень) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Задовольняючи частково вимоги адміністративного позову, суди виходили з того, що перерахування коштів в безготівковому порядку з поточного рахунку ОСОБА_3 на банківський рахунок позивача не суперечить пункту 3 договору банківського вкладу та пункту 10.19 Інструкції №492, у зв'язку з чим суди вважали доведеним факт того, що позивач є вкладником банку.

Разом з тим, відповідно до пункту 10.19 Інструкції №492, в редакції, чинній на час вчинення відповідних операцій, визначено, що на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті фізичної особи-резидента зараховуються, зокрема кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу.

Тобто, пунктом 10.19 Інструкції №492 визначено можливість перерахування коштів з поточного рахунку іншої фізичної особи на вкладний (депозитний) рахунок.

В той же час, як встановили суди, відповідно до договору банківського рахунку №5807 від 02 грудня 2010 року, за умовами якого, банк, за заявою клієнта, відкриває банківський поточний (на вимогу) рахунок клієнта НОМЕР_1 у доларах, та здійснює за ним операції згідно діючого законодавства України, нормативно-правових актів НБУ та чинних Умов здійснення операцій за рахунками фізичних осіб в ПАТ «Старокиївський банк» (а.с.9).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що судами невірно були встановлені обставини справи в частині виду рахунку, на який відбулось перерахування коштів в іноземній валюті.

В той же час, для вирішення питання по суті позовних вимог слід визначити, чи відповідають операції по перерахуванню коштів з одного поточного рахунку на інший вимогам чинних на той час нормативно-правових актів, які регулюють обіг валюти в Україні. Без з'ясування вказаних обставин не видається за можливе встановити, чи є позивач вкладником у розумінні статті 2 Закону №4452-VI.

Також, суд касаційної інстанції зауважує, що судами не було досліджено документ, на підставі якого відбулось зарахування коштів на поточний рахунок позивача. При цьому в матеріалах справи на підтвердження факту перерахування коштів на рахунок позивача міститься виписка від 27 червня 2014 року неналежної якості, з якої не можливо встановити фактичні обставини перерахування коштів (а.с.11). Також у справі наявна виписка від 07 травня 2014 року за період з 12 травня 2014 року по 18 вересня 2014 року по поточному рахунку позивача (а.с.44-45). Разом з тим, судами не було надано жодної оцінки вказаним документам стосовно прийнятності кожного із них, як належного доказу.

Отже, суди не перевірили та не встановили на підставі належних доказів обставини щодо часу зарахування та джерела надходження грошових коштів на рахунку позивача, в той час, як з цими обставинами відповідач пов'язує свої дії.

Крім того, колегія суддів касаційного суду зауважує, що судами не була надана правова оцінка доводам відповідача щодо «дроблення» великого вкладу іншого клієнта істотної участі банку, внаслідок чого кошти надійшли на рахунок позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Отже, предметом розгляду і доведення у даній справі є фактичні обставини щодо наявності чи відсутності у відповідача передбачених законом підстав для невключення позивача до Переліку вкладників, оскільки без встановлення таких обставин відсутня законодавчо визначена можливість для вирішення питання щодо зобов'язання відповідача до вчинення певних дій.

За змістом частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Частиною 4 статті 353 КАС України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судами не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

Під час нового розгляду справи суду на підставі належних доказів слід встановити обставини щодо часу та джерела надходження коштів на рахунок позивача, вид цього рахунку, та з урахуванням всіх встановлених обставин надати оцінку, чи відповідають операції по перерахуванню коштів з одного поточного рахунку на інший вимогам чинних на той час нормативно-правових актів, які регулюють обіг валюти в Україні, а також надати правову оцінку усім доводам Уповноваженої особи, після чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» Пантіної Любові Олександрівни задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 10 квітня 2017 року у справі №826/21562/15 - скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

Л.Л. Мороз

В.М. Кравчук ,

Судді Верховного Суду