Справа № 820/4859/18
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2019 р. Справа № 820/4859/18

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Супруна Ю.О.,

при секретарі судового засідання - Вязьмітіновій Т.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Харкові заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року по справі №820/4859/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 61052, Харківська область, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 31, офіс 407) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (ЄДРПОУ, 61057, Харківська область, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника, звернувся до суду із заявою, в якому просить суд рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/4859/18 від 30.08.2018 року, яким відмовлено в задоволені позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

В обґрунтування заяви представник заявника зазначив, що відповідач умисно ввів суд в оману, зазначивши про корегування суми заборгованості позивача, шляхом виключення суми заборгованості, тим самим створив умови для того, щоб суд не мав підстав для задоволення адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Представник відповідача не погодився з заявою представника позивача та надав заперечення на заяву у вигляді відзиву, в якій просив відмовити в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року по справі № 820/4859/18, посилаючись, що рішення по справі № 820/4859/18 від 30.08.2018 року є законним.

Також, зазначив, що у зв'язку з надходженням на адресу контролюючого органу ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 року про відкриття провадження по справі № 820/4859/18 податковим органом було виведено нарахування єдиного внеску на суму 65102,28 грн..

В подальшому, Головним управлінням ДФС у Харківській області отримано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року по справі №820/4859/18, відповідно до якого адміністративний позов ФОП ОСОБА_3, залишено без задоволення, а отже після набрання рішення суду законної сили (01.10.2018р.) фахівцями контролюючого органу здійснено опрацювання рішення по справі № 820/4859/18 від 30.08.2018 року, щодо зобов'язання сплати боргу зі сплати єдиного соціального внеску від 14.12.2017 року за № Ф- у сумі 65102,28 грн., тобто на думку відповідача сума заборгованості зі сплати ЄСВ була узгоджена з моменту коли рішення суду набрало законної сили. Станом на час подання відповідачем відзиву в ІКП платника лічиться заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску в сумі 65102,28 грн..

Представник заявника (позивача), фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 - ОСОБА_2, в судовому засіданні просив задовольнити заяву з підстав, викладених у відповідній заяві.

Представник відповідача - Головного управління ДФС у Харківській області ОСОБА_1, - просив відмовити в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року по справі № 820/4859/18.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив такі обставини.

Позивач 18.03.2008 року пройшов процедуру державної реєстрації, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрації фізичної особи-підприємця (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) серії В03 № 209269. (а.с.21-22).

Відповідно до витягу № 062 з реєстру платників податку на додану вартість позивач з 07.02.2003 року зареєстрований платником податку на додану вартість. (а.с.23).

ГУ ДФС у Харківській області 21.11.2017 року складено акт № 20724/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 «Про результати документальної планової виїзної перевірки само зайнятої особи ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року».(а.с.28-58).

Згідно з висновками акту перевірки від 21.11.2017 року № 20724/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 в контексті заявлених позовних вимог податковим органом встановлено порушення: абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11ст. 8, п. 2 та п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», в результаті чого донараховано єдиний внесок на загальну суму 65102 гривень 28 копійок.

За результатами розгляду висновків акту перевірки від 21.11.2017 року № 20724/20-40-13-15-07/НОМЕР_1 податковим органом винесені податкові повідомлення-рішення від 14.12.2017 року № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3, зазначена обставина не заперечувалась представниками сторін в ході розгляду адміністративної справи.

ФОП ОСОБА_3, оскаржила податкові повідомлення-рішення від 14.12.2017 року № та № НОМЕР_3 в адміністративному порядку та за результатами розгляду скарги позивача ДФС України рішенням від 15.03.2018 року № 3646/а/99-99-11-02-01-14 вказала на неправомірність включення акцизного податку до складу доходу та витрат позивача, яка перебуває на загальній системі оподаткування та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.12.2017 року № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3.(а.с.59-61).

ГУ ДФС у Харківській області 14.12.2017 року стосовно позивача винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- про сплату 65102 гривень 28 копійок. (а.с.62).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року по справі № 820/4859/18 адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги - залишено без задоволення.(а.с.98-101)

Рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/4859/18 від 30.08.2018 року набрало законної сили 01.10.2018 року.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Підставою для прийняття рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/4859/18 від 30.08.2018 року є те, що в ході розгляду адміністративної справи з боку представників сторін не заперечувалось факту про відсутність заборгованості, яка була б повязана з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф- про сплату 65102 гривень 28 копійок.

Як вже вище зазначалось, згідно з витягу від 29.08.2018 року з облікової картки ФОП ОСОБА_3, судом було встановлено, що податковим органом відкоригована заборгованість згідно з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф- про сплату 65102 гривень 28 копійок, шляхом її зменшення на 65102 гривень 28 копійок.(а.с.92).

Окремо суд зазначає, що підставою для проведення зазначеного зменшення з боку податкового органу відповідача зазначено ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 25.06.2018 року по справі № 820/4859/18.

Тобто, станом на момент винесення рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/4859/18 від 30.08.2018 року, згідно з витягу від 29.08.2018 року з облікової картки ФОП ОСОБА_3, судом було встановлено, що податковим органом відкоригована заборгованість згідно з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф- про сплату 65102 гривень 28 копійок, шляхом її зменшення на 65102 гривень 28 копійок, а отже була відсутня заборгованість, яка була повязана з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф- про сплату 65102 гривень 28 копійок.

З цього приводу суд окремо зазначає, що сума заборгованості, повязана з вимогою про сплату боргу (недоїмки) № Ф- про сплату 65102 гривень 28 копійок, була сама виключена з облікової картки. Окреслена обставина підтверджена та не заперечувалась з боку представника ГУ ДФС України у Харківській області.

Посилання представника ГУ ДФС України у Харківській області, що заборгованість була відкоригована не приймаються судом як належне посилання зважаючи на зміст запису обліку. (а.с. 92).

В подальшому представнику заявника на його звернення від 22.01.2019 року №2201/19 Головним управлінням ДФС України у Харківській області листом від 30.01.2019 року (а.с.123-124) було повідомлено, що після отримання ГУ ДФС України у Харківській області рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року по справі №820/4859/18, згідно якого адміністративний позов ОСОБА_3, щодо визнання протиправної та скасуванню вимоги ГУ ДФС у Харківській області від 14.12.2017 року № Ф- залишено без задоволення та рішення набрало законної сили 01.10.2018 року, нарахування щодо зобов'язання сплати боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску від 14.12.2017 року №Ф- у сумі 65102,28 експортовано в ІКП платника податків. Тобто, на час надання відповіді податковим органом представнику позивача в КОР платника податків лічиться заборгованість єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 65102,28 грн..

З огляду на те, що станом на момент прийняття рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі № 820/4859/18 від 30.08.2018 року суду не було відомо про істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи то суд визнає нововиявленою обставиною та вважає наявними підстави для скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року по справі № 820/4859/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, які покладені субєктом владних повноважень в основу спірної вимоги від 14.12.2017 року № Ф- щодо зобов'язання сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску у розмірі 65102,28 грн., на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2017 року № 71-VIII з 01 січня 2015 року було запроваджено акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів.

Відповідно до п.п. 14.1.4 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).

Згідно з положеннями п.п. 212.1.11 п. 212.1 ст. 212 Податкового кодексу України платником податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Поняття реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, в цілях оподаткування, визначено пп. 14.1.212 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, згідно з яким реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у п.п. 215.3.4 п. 215.3 ст. 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Згідно з вимогами пп. 215.3.10 п. 215.3 ст. 215 Податкового кодексу України для пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, реалізованих відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, ставка податку становить 5 відсотків.

Наведені правові положення Податкового кодексу України дають підставу для висновку, що акцизний податок є непрямим податком, що встановлюється у вигляді надбавки до ціни, оплачується покупцями при купівлі підакцизних товарів, а в бюджет вноситься продавцями таких товарів за визначеними Кодексом ставками.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється ст. 177 Податкового кодексу України. Так, відповідно до п.п. 177.1-177.3 ст. 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість (який за своєю суттю є непрямим), що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг). Про обов'язок платника податків формувати свої доходи за звітний період з урахуванням акцизного податку в статті 177 Податкового кодексу України не зазначено.

Перелік витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування, визначено п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України. Однак вказаний перелік не містить акцизного податку, який включений до вартості товару та сплачений під час придбання.

Таким чином, фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має право включити до витрат і доходу суму сплаченого акцизного податку, включеного до вартості товару, який нею придбавається з метою подальшої реалізації.

Суд зазначає, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, який не може включати акцизний податок, так як цей податок є транзитним і не повинен включатися у загальний оподатковуваний дохід підприємця. Акцизний податок, який фактично збирає з покупців, адмініструє та сплачує приватний підприємець, не приносить йому будь-яких доходів, а навпаки - несе певні людські, матеріальні затрати та витрати часу.

За змістом до пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Отже, з наведених норм вбачається, що податок на додану вартість та акцизний податок мають однакову правову природу, а саме: обидва цих податки є непрямими. Однак, норма пункту 177.3 Податкового кодексу України не робить виключення для фізичних осіб-підприємців щодо не включення акцизного податку до доходу.

Нормами чинного податкового законодавства передбачено основоположні принципи функціонування податкової системи країни, зокрема такі як єдиний підхід до встановлення податків і зборів (п.п. 4.1.11 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України), нейтральність оподаткування (п.п. 4.1.8 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України), відповідно до якого установлення податків та зборів повинно відбуватись у спосіб, який не впливає на збільшення або зменшення конкурентоздатності платника податків.

Однак, у даному випадку має місце нерівність у порядку визначення доходу від господарської діяльності фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб-підприємців, а включення акцизного податку до доходу фізичної особи-підприємця негативно впливає на конкурентноздатність такого підприємця порівняно з юридичними особами - платниками податку на прибуток, що є порушенням статті 42 Конституції України, якою гарантується право кожного на підприємницьку діяльність, на захист конкуренції, недопущення зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірного обмеження конкуренції та недобросовісної конкуренції.

Крім того, відповідно до пункту 6.1 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 Дохід, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 1999 року №290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за №860/4153, сума податку на додану вартість, акцизів, інших податків і обов'язкових платежів, що підлягають перерахуванню до бюджету й позабюджетних фондів, не визнається доходами.

Про наведене також свідчить і подальше вдосконалення законодавцем правового регулювання питання щодо оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, шляхом доповнення пункту 177.3 статті 177 Податкового кодексу України підпунктом 177.3.1 згідно із Законом № 1797-VIII від 21 грудня 2016 року, де визначено, що не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Суд зазначає, що акцизний податок з реалізованих суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є доходом Державного бюджету, а не підприємця, оскільки витрати по його сплаті не є такими, що належать до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів від провадження господарської діяльності, що свідчить про безпідставність донарахування контролюючим органом податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Таким чином, сума акцизного податку не включається до складу доходу фізичної особи-підприємця, яка перебуває на загальній системі оподаткування, та, відповідно, - до складу її витрат.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим ст. 8 Конституції України та ст.6 КАС України, суд на підставі ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "ОСОБА_4 проти Іспанії" (рішення від 21 січня 1999 року) постановив, що хоча стаття 6 Конвенції і гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона все-таки не встановлює жодних правил щодо прийнятності доказів або порядку їх оцінки. Тому встановлення таких правил взагалі є предметом, що регулюється національним законом і національними судами.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "ОСОБА_4 Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява представника заявника про перегляд рішення від 30.08.2018 року у справі № 820/4859/18 за нововиявленими обставинами є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 19, 241-247, 255, 293, 295, 297, 361-369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30.08.2018 року по справі № 820/4859/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 61052, Харківська область, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 31, офіс 407) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (ЄДРПОУ, 61057, Харківська область, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання протиправною та скасування вимоги.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 61052, Харківська область, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 31, офіс 407) до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (ЄДРПОУ, 61057, Харківська область, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 14.12.2017 року № Ф- щодо зобов'язання сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску у розмірі 65102,28 гривень.

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору за подання позову на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 61052, Харківська область, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 31, офіс 407) у розмірі 704,80 грн., (сімсот чотири гривні 80 копійок).

Стягнути з Головного управління ДФС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 61052, Харківська область, м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 31, офіс 407) у розмірі 2882,00 грн., (дві тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05 березня 2019 року.

Суддя Супрун Ю.О.