Справа № 440/3873/18
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 р.Справа № 440/3873/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Давидівський дар" на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, м. Полтава, повний текст складено 12.11.19 року по справі № 440/3873/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Давидівський дар"

до Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області , третя особа Приватне підприємство "Земінвест" , Товариство з обмеженою відповідальністю "Гядт Агро"

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Давидівський дар" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Давидівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, в якому просить визнати протиправними та скасувати: рішення аукціонної комісії Давидівської сільської ради щодо визнання земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,5649 га з кадастровим номером :00:021:0011 такими, що не відбулися; рішення голови Давидівської сільської ради про відмову від підписання протоколу земельних торгів у формі аукціону з продажу права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення комунальної власності від 19.09.2018 №1.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2019р. відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Давидівський дар" . Роз'яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Давидівський дар", не погодившись з ухвалою суду , подавало апеляційну скаргу , вважає , що судом першої інстанції належним чином не досліджено підстав звернення позивача до суду з позовом, а саме того факту, що з межах розгляду даної справи перевірялося б дотримання суб'єктом владних повноважень під час виконання покладених на нього законом публічно-владних управлінських функцій встановленого законом порядку прийняття рішень за наслідком проведеного аукціону, зокрема, правомірність рішень щодо визнання аукціону, таким що не відбувся. У зв'язку із чим суд прийшов до передчасного висновку про відмову у відкритті провадження, чим фактично позбавив позивача можливості захистити свої права та інтереси, тобто порушив його права на захист прав, свобод та інтересів і розгляд справи в адміністративному суді, гарантовані ст. 5 КАС України. Зі змісту позовних вимог вбачається, що предметом перевірки в цій справі є виключно дотримання суб'єктом владних повноважень під час виконання покладених на нього законом публічно-владних управлінських функцій встановленого законом порядку прийняття рішень за наслідком проведеного аукціону, зокрема, правомірність рішень щодо визнання аукціону, таким що не відбувся. В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції зазначає, що «правовідносини, які виникають у зв'язку з проведенням земельних торгів (аукціону) з продажу права оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є договірними, в яких орган місцевого самоврядування здійснює реалізацію права комунальної власності на земельні ділянки». Зазначена позиція суду є абсолютно хибною та не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначаю, що саме з моменту укладення між землекористувачем та органом виконавчої влади договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб'єктами та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору, такі ознаки притаманні цивільним правовідносинам (які з урахуванням суб'єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді), а не адміністративним. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №465/7909/15-а та у постанові П'ятого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2018 по справі № 814/1479/18. Таким чином, до моменту укладання договору оренди землі між сторонами справи, договірні відносини не виникають, а існують виключно адміністративні, які виникли між суб'єктом владних повноважень та учасником аукціону. Діяльність організатора земельних торгів щодо організації та проведення торгів здійснюється в межах повноважень органу, що здійснює свою діяльність як суб'єкт владних повноважень, а не як суб'єкт господарських відносин. Отже, вважає , що дії та/або бездіяльність аукціонної комісії органу місцевого самоврядування і голови сільської ради є публічно - правовим спором та підлягають розгляду саме в порядку адміністративного судочинства. Просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 і передати справу на розгляд Полтавського окружного адміністративного суду.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, які прибули у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, спір між сторонами виник з приводу того, що учасники торгів - ТОВ "Давидівський дар" та ТОВ "ГЯДТ Агро" є спорідненими господарюючими суб'єктами, а тому рішення відповідача щодо визнання аукціону таким, що не відбувся вважає неправомірним, оскільки воно прийнято за відсутності передбачених ч. 29 ст. 137, ч. 4 ст. 138 Земельного кодексу України передумов та з порушенням процедури визначеної законом.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження по справі дійшов висновку, що даний спір, не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому його не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У свою чергу, пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна із сторін здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна із сторін є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Насамперед, спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Спір є приватноправовим, також, у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 135 Земельного Кодексу України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Організатором земельних торгів є фізична або юридична особа - власник земельної ділянки, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, що здійснює реалізацію права державної чи комунальної власності на земельні ділянки, які уклали з виконавцем земельних торгів договір про проведення земельних торгів.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 138 Земельного Кодексу України земельні торги за лотом вважаються такими, що відбулися, після укладення договору купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки. Земельні торги можуть бути скасовані або визнані такими, що не відбулися, чи їх результати можуть бути анульовані. Земельні торги до їх проведення скасовуються організатором земельних торгів у разі надходження до нього документів, які тягнуть за собою внесення змін до землевпорядної та землеоціночної документації на земельну ділянку або встановлення заборони на її відчуження чи передачу в користування.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 чинного Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Як видно зі змісту позовної заяви, організатором аукціону виступала Давидівська сільська рада (реалізує право комунальної власності на земельну ділянку), виконавцем аукціону - Приватне підприємство "Земінвест", участь в земельних торгах брали 2 учасники - ТОВ "Давидівський Дар" та ТОВ "ГЯДТ Агро".

Лише та обставина, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, у даному випадку - Давидівська сільська рада, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить спір публічно-правовим, оскільки фактично наявний спір про продаж права оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського призначення на земельних торгах (аукціоні), в якому відповідач виступає не як суб'єкт владних повноважень, а як розпорядник майна та правом на нього, що перебуває у комунальній власності територіальної громади с. Давидівка, тобто по суті є учасником договірних відносин.

З аналізу вищенаведених норм права суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку, спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, а стосується захисту його приватних інтересів, що пов'язані з отриманням права оренди земельної ділянки на земельних торгах (аукціоні).

Таким чином, зважаючи на характер правовідносин та склад учасників в даній справі, зазначений спір має розглядатися в порядку господарського судочинства. Втім, ознаки публічно-правового спору відсутні, а тому даний спір не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію викладену Європейським судом з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року, в якій Судом зазначено, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що даний спір, не має публічно-правового характеру та не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, а тому його не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства, а його розгляд має здійснюватися за правилами господарського судочинства.

Щодо посилання суду на постанову Верховного Суду від 04.04.2018 по справі №465/7909/15-а, то необхідно зазначити, що при дослідженні змісту вказаної постанови, колегією суддів встановлено, що предметом спору у вказаній вище справі, на відміну від спору, що розглядається у цій справі, була бездіяльність Міськради щодо невключення до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові , затвердженої ухвалою цієї ради від 23 квітня 2015 року № 4526, тимчасових споруд, що належать ТОВ «Західуніверсал плюс», за адресами: м. Львів, вул. Суботівська, 24 (площею 56 кв. м), м. Львів, вул. Суботівська, 7 (площею 57 кв. м), м. Львів, вул. Широка, 68 (площею 72 кв. м) , бездіяльність Міськради щодо неприйняття рішення про продовження терміну дії договорів оренди земельних ділянок для розміщення спірних споруд та зобов'язання Міськради включити до Комплексної схеми спірні споруди; зобов'язати Міськраду прийняти рішення про продовження терміну дії договорів оренди земельних ділянок для розміщення спірних споруд та укласти договори оренди земельних ділянок для розміщення спірних споруд на умовах типових договорів; визнати протиправним та скасувати розпорядження Залізничної РА Міськради від 14 липня 2015 року № 383-385. Позов мотивовано тим, що Міськрада протиправно не включила до Комплексної схеми малі архітектурні форми, які належать позивачу, відтак - щодо таких малих архітектурних форм не прийнято рішення про продовження дії договорів оренди.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб'єктами та в подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору. Такі ознаки притаманні цивільним правовідносинам (які з урахуванням суб'єктного складу можуть бути предметом судового розгляду у відповідному суді загальної юрисдикції або господарському суді), а не адміністративним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для врахування правових висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 04.04.2018 по справі №465/7909/15-а при вирішенні даної справи, враховуючи, що судом касаційної інстанції прийнято судове рішення за інших обставин справи.

Посилання на висновку, викладені в постанові П'ятого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2018 по справі № 814/1479/18 до уваги не приймаються , оскільки таке рішення не є рішеннями , які в розумінні вимог ч.1 , ч. 2 та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинні враховуватися судом при застосуванні таких норм права.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Давидівський дар" залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року по справі № 440/3873/18 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Тацій А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 04.03.2019 року