Справа № 554/7401/18
Суддя: Донець Л.О.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 р.Справа № 554/7401/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Донець Л.О.,

Суддів: Гуцала М.І. , Бенедик А.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 05.12.2018 року, (головуючий суддя І інстанції: Микитенко В.М.), року по справі № 554/7401/18

за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області

до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

про скасування постанови про накладення штрафу ВП №36228318 від 31.08.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

14.09.2018 року, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - відповідач), в якому просить скасувати постанову про накладення штрафу від 31.08.2018 року ВП №36228318, прийняту головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області при примусовому виконанні виконавчого листа №2а-1622/7091/12, прийнятого 17.01.2013 року Харківським апеляційним адміністративним судом.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 5 грудня 2018 року у задоволенні позову відмоволено.

Позивач, не погодившись з судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, позивач посилається на неврахування судом першої інстанції фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги, доводи суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження №36228318 з примусового виконання виконавчого листа №2а-1622/7091/12, виданого 23.07.2014 року Харківським апеляційним адміністративним судом щодо зобов'язання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Полтаві прийняти рішення про призначення, перерахунок та виплату ОСОБА_1 допомог та страхових виплат, у зв'язку з професійним захворюванням відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» з урахуванням, що страховий випадок настав 26.05.2004 року, починаючи з 12.10.2005 року та враховуючи для обчислення середньої заробітної плати (доходу), окрім іншого, розмір заробітної плати ОСОБА_1, яка виплачувалась за трудовим договором, укладеним з Полтавською обласною клінічною лікарнею ім. М.В. Скліфосовського.

21.06.2018 року постановою про заміну сторони виконавчого провадження ВП №36228318 замінено сторону у виконавчому провадженні, а саме: боржника з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Полтаві на позивача.

03.07.2018 року вимогою державного виконавця відповідача №4644 позивачу запропоновано надати до відділу документальне підтвердження виконання рішення суду відповідно до ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду №2а-1622/7091/12 від 14.11.2013 та відповідно до висновку №868 від 15.10.2014 року судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

31.08.2018 року постановою відповідача на позивача накладено штраф за невиконання судового рішення у розмірі 5100 грн.

Судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог, та зазначено, відповідно до практики Європейського суду з прав людини (справа «Кечко проти України», «Шмалько проти України») державні органи зобов'язані виконувати судові рішення, які набрали законної сили та не мають права не виконувати рішення з підстав відсутності бюджетного фінансування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

Частиною 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій.

Частини 1, 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» кажуть, що за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

На підставі ч.1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів дійшла до висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов'язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов'язання (виконати судове рішення). Така відповідальність за умови, що судове рішення не виконано з поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника накладено штраф не невиконання судового рішення потрібно з'ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв'язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з'ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року в справі № 821/1568/16.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач є боржником виконавчого провадження ВП №36228318 відповідно до постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 21.06.2018 року.

Так, судовим рішенням від 09.01.2013 року боржника зобов'язано прийняти рішення про призначення, перерахунок та виплату щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 в тому числі відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції Закону що діяла до 01.01.2015 року.

Після отримання вимоги від 03.07.2018 року №4644 державного виконавця, якою запропоновано надати до відділу документальне підтвердження виконання рішення суду відповідно до ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду №2а-1622/7091/12 від 14.11.2013 та відповідно до висновку №868 від 15.10.2014 року судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, позивачем направлена заява про закінчення виконавчого провадження від 12.07.2018 року №01-08-1606.

За змістом даної заяви позивачем здійснено виконання судового рішення шляхом прийняття постанов за №№1623/1406/1406/61 від 22.02.2013 року, 1623/1406/1406/62 від 22.02.2013 року, 1623/1406/63 від 29.03.2013 року, 1623/1406/1406/70 від 26.01.2015 року, 1623/1406/1406/78 від 23.03.2017 року, 1623/1406/1406/83 від 15.01.2018 року, 1623/1406/1406/84 від 07.03.2018 року про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати, виходячи з відкоригованої заробітної плати на коефіцієнт підвищення страхових виплат, затверджений правлінням Фонду соціального страхування, що підтверджує про повне виконання рішення суду.

Крім цього, відповідно до доводів апеляційної скарги виконання судового рішення від 09.01.2013 року позивач вважає неможливим, через відсутність правового унормування даних відносин.

Так, в своїй апеляційній скарзі позивач каже, що не може керуватися під час виконання даного судового рішення від 09.01.2013 року наданим відповідачем висновком №868 від 15.10.2014 року судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса.

Позивач вважає, що даний висновок судово-економічної експертизи №868 від 15.10.2014 року не підкріплений положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», та зроблений на власний розсуд експерта.

Окрім цього, методика визначення суми заборгованості на користь ОСОБА_1 за період з 31.10.2014 року включно, є значно пізнішою від дати набрання законної сили рішенням у справі №2а-1622/7091/12.

Повноваження щодо затвердження Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат у зв'язку із підвищенням мінімальної заробітної плати належать Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, яке це не здійснило.

Редакція Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» після 01.01.2015 року не передбачає таких положень.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла до висновку про те, що поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися об'єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №127/3770/17.

Викладені вище обставини, колегія суддів не може вважати поважними підставами для невиконання судового рішення, оскільки після отримання вимоги відповідача від 03.07.2018 року позивачем не вчинені дії щодо виконання судового рішення, та судове рішення є невиконаним.

Позивачем в заяві про закінчення виконавчого провадження вказано на наявність постанов, які прийняті попереднім боржником, та відсутні посилання на дії або рішення вчиненні саме позивачем на виконання судового рішення по виконавчому провадженню ВП №36228318.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги про помилковість висновків суду щодо посилання позивача на відсутність фінансування як на поважну підставу невиконання судового рішення.

В своїй апеляційній скарзі позивач каже про те, що ним набутий статус боржника виконавчого провадження в порядку правонаступництва, тому на нього розповсюджуються приписи ч.5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження». Вказані підстави позивач вважає такими, що позбавляють відповідача права притягнення його до відповідальності у вигляді штрафу.

Частина 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» каже, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу в виконавче провадження, є обов'язковими тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Матеріали справи свідчать про те, що постановами від 12.01.2015 року від 29.03.2017 року в межах виконавчого провадження ВП №36228318 на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань накладено штраф за невиконання судового рішення без поважних причин.

Колегія суддів зауважує на те, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем відповідно до вимог статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», та обраний вид стягнення є найменш суворим у порівнянні з існуючими стягненнями в даній статті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Згідно до п.1 ч.1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В силу приписів ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 05.12.2018 року по справі № 554/7401/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)Л.О. Донець
Судді(підпис) (підпис) М.І. Гуцал А.П. Бенедик

Повний текст постанови складено 04.03.2019 року