Справа № 592/9108/16-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 р.Справа № 592/9108/16-а
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Чалого І.С. ,

за участю: секретаря судового засідання - Ващук Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.10.2016 року (суддя Хитров Б.В.; м. Суми; повний текст виготовлений 25.10.2016 р.) по справі № 592/9108/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №1 Батальйону патрульної поліції в м.Суми Федіна Романа Миколайовича

про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2016 р. позивач - ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.), звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до інспектора роти № 1 Батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в м. Суми Федіна Романа Миколайовича (далі по тексту - відповідач, інспектор патрульної поліції), в якому просив суд: скасувати постанову ЕПС2 № 498194 по справі про адміністративне правопорушення від 25.09.2016 та закрити провадження у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що ним було зроблено вимушену зупинку транспортного засобу на узбіччі в забороненому ПДР місці внаслідок технічної несправності автомобіля, у зв'язку з чим він ввімкнув аварійну світлову сигналізацію відповідно до вимог п. 9.9. ПДР та почав з'ясовувати причину несправності. Вважає, що винесена відповідачем постанова є незаконною та підлягає скасуванню з огляду на відсутність в його діях складу адміністартивного правопорушення та внаслідок неврахування відповідачем при винесенні постанови п. п. 9.9, 15.14 ПДР та порушення вимог ст. 247 КУпАП.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 жовтня 2016 року, а провадження у справі закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що наданий відповідачем відеозапис містить лише момент розмови позивача із співробітником патрульної поліції та є фрагментом події перебування транспортного засобу в забороненому ПДР місці. Водночас, на вказаному відеозаписі не зафіксовано спроби позивача самостійно з'ясувати та усунути несправність транспортного засобу, а також надання позивачеві технічної допомоги механіком, що не було враховано судом першої інстанції під час розгляду справи. Зазначає, що зупинка транспортного засобу була вимушеною, тому в його діях, які кваліфікуються за ч. 3 ст. 122 КУпАП, відсутній склад правопорушення, оскільки відсутня суб'єктивна сторона вищевказаного складу адміністартивного правопорушення.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов'язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.09.2016 року інспектором роти №1 БПП УПП в м. Суми Федіним Романом Миколайовичем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 498194, відповідно до якої 25.09.2016 року о 09 годині 45 хвилин ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ЗАЗ, д.н. НОМЕР_1, в м. Суми по вул. Набережна р. Стрілки, здійснив зупинку транспортного засобу на призначеній для руху маршрутних транспортних засобів смузі, позначеній знаком 5.11, чим порушив п.п.17.1 ПДР України.

Вказаною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Позивач, вважаючи протиправною постанову про накладення на нього адміністративного стягнення, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту вчинення позивачем порушення п.п.17.1 ПДР України, відповідальність за яке передбачена 3 статті 122 КУпАП.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 17.1 Правил дорожнього руху, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Приписами частини 3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п'ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов'язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підтвердження правомірності винесеної постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення, відповідачем надано суду відеозапис події адміністративного правопорушення (а.с. 16), з якого вбачається, що позивачем не заперечувався факт здійснення зупинки транспортного засобу на призначеній для руху маршрутних транспортних засобів смузі. На запитання працівника поліції про причини зупинки позивач пояснив, що він здійснив вимушену зупинку через технічну несправність транспортного засобу та увімкнув аварійну світлову сигналізацію. В чому полягає несправність транспортного засобу позивач пояснити не зміг, зазначив, що автомобіль рухається не так як завжди, що він зателефонував механіку та чекає на його зворотній дзвінок, щоб дізнатися чи може він продовжувати рух.

У розумінні пункту 1.10 ПДР вимушена зупинка це припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно з п.15.14 розділу 15 ПДР разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

За приписами підпункту (а) пункту 9.9 ПДР України, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена у разі вимушеної зупинки на дорозі.

Позивач стверджує, що зазначені вимог ПДР ним були виконані та на час вимушеної зупинки була увімкнена аварійна світлова сигналізація.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що позивач здійснив саме вимушену зупинку у розумінні пункту 1.10 ПДР через технічну несправність транспортного засобу, зокрема, доказів звернення позивача до механіка та надання ним технічної допомоги, на що позивач посилається в апеляційній скарзі, або ж виклику евакуатора.

Під час складання оскаржуваної постанови, а також в доводах позовної заяви та апеляційної скарги позивач не пояснює, в чому виявилася нетипова робота його транспортного засобу, не обґрунтовує необхідність здійснення зупинки в зоні дії дорожнього знаку 5.11 та неможливість обрати іншого не забороненого ПДР місця для зупинки, які заходи ним було вжито для того, щоб прибрати транспортний засіб.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП повністю доведена, обставин, які свідчать що позивач здійснив саме вимушену зупинку у розумінні пункту 1.10 ПДР судом не встановлено, а тому, відповідачем правомірно накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.10.2016 року по справі № 592/9108/16-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова І.С. Чалий