Справа № 1440/1674/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 р. Справа № 1440/1674/18

Категорія: 6.2.1 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області з вимогами про визнання протиправними рішень № С-12560/6-17-СГ від 20.11.17 та № С-3384/0-2478/0/20-18-СГ від 05.05.2018 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства; зобов'язання повторно розглянути клопотання від 21.09.2017 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га. у власність для особистого ведення селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення к.н. НОМЕР_1, що розташована в межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, та від 19.03.18 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею у власність для особистого ведення селянського господарства за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення к.н. НОМЕР_2, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що вона звернулась до відповідача з клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, однак відповідач відмовив у їх задоволенні з посиланням на неможливість його задоволення, оскільки Головним управлінням визначено перелік земельних ділянок із зазначенням площ, які можливо передати в межах норм безоплатної приватизації в ІV кварталі 2017 року, а земельна ділянка, на яку претендує позивач, до неї не включена. Позивач вважає зазначену відмову протиправною, оскільки Земельним кодексом України не передбачено складання таких списків та виділення земельних ділянок лише з цих списків. Також, на думку позивача, лист відповідача №С-3384/0-2478/0/20-18-СГ також є невмотивованою відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, оскільки на підтвердження повноважень ОСОБА_3 було додано довіреність.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області задоволено.

Визнано протиправними рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № С-12560/6-17-СГ від 20.11.17 та № С-3384/0-2478/0/20-18-СГ від 05.05.2018 про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 26,1917 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 54,0252 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області подало апеляційну скаргу, в якій зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування обставин справи, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що надання земельної ділянки у власність є виключно компетенцією відповідача, а тому суд першої інстанції втрутився у дискреційні повноваження відповідача зобов'язавши відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою (передачу земельних ділянок у постійне користування). При цьому вказує на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на пропуск позивачкою строку звернення до суду встановлений ст. 122 КАС України.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 21.09.17 року ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 26,1917 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

20.11.17 року Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області направило на адресу ОСОБА_2 листа за № С-12560/6-17-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Баратаівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, мотивуючи це посиланням на відсутність бажаної земельної ділянки у переліку земельних ділянок, які можуть бути передані у власність громадянам в порядку безоплатної приватизації. Також, відповідач додатково повідомив, що під час вирішення питання про виділенні земельної ділянки перевага надається насамперед учасникам антитерористичної операції.

19.03.18 ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 54,0252га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

На підтвердження повноважень ОСОБА_3 було додано довіреність від 20.02.18, та копію паспорта ОСОБА_2

05.05.18 Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області направило на адресу ОСОБА_3 листа за № С-3384/0-2478/0/20-18-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, мотивуючи це посиланням на те, що до заяви не долучено копії правоустановчих документів, що посвідчують довірену особу, що унеможливлює розгляд заяви.

Не погодившись з такими відмовами позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що відмова відповідача ОСОБА_2 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, викладена у листах від 20.11.17 року № С-12560/6-17-СГ та від 05.05.18 №С-3384/0-2478/0/20-18-СГ, є протиправною, оскільки ч.7 ст.118 Земельного кодексу України передбачає лише як підстави для відмови у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою невідповідність місце розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Також дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог в частині зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Колегія суддів частково погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції. При цьому, виходить з наступного.

Щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою викладеної у листі від 05.05.18 №С-3384/0-2478/0/20-18-СГ, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 7 вказаної статті Кодексу встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Наведеними положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, а так само і форма прийнятих відповідних рішень.

Так, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, відповідач у місячний строк повинен або надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або надати відмову у наданні такого дозволу.

Проте, така відмова повинна бути вмотивована, оформлена належним чином та прийнята виключно з підстав, встановлених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, а саме: невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що 19.03.18 ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 54,0252га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

На підтвердження повноважень ОСОБА_3 було додано довіреність від 20.02.18, та копію паспорта ОСОБА_2

Однак, згідно листа від 05.05.18 №С-3384/0-2478/0/20-18-СГ відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Новосиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, мотивуючи цю відмову тим, що до заяви не долучено копії правоустановчих документів, що посвідчують довірену особу, що унеможливлює розгляд заяви.

Частиною 3 ст. 244 Цивільного кодексу України встановлено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

При цьому, в ст. 245 ЦК України зазначено, що довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами.

Земельним кодексом України також не передбачено подання копії правовстановлюючих документів представником за наявності нотаріально посвідченої або прирівняної до неї довіреності.

Представник ОСОБА_3 надав довіреність від 20.02.18, яка й посвідчує його право заявляти клопотання від імені позивачки, копію паспорта.

Таким чином, колегія суддів вважає, що викладена в листі відповідача від 05.05.18 №С-3384/0-2478/0/20-18-СГ відмова у надані дозволу, не містить визначених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України підстав для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню саме шляхом визнання такої відмови протиправною.

При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення вимоги про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Новосиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

Так, згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Колегія суддів зазначає, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Колегія суддів вважає, що прийняття рішення про зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою є втручанням у дискреційні повноваження органу державної влади. Фактично суд підміняє собою орган виконавчої влади, що суперечить конституційному принципу поділу влад на законодавчу, виконавчу та судову, що помилково не взято до уваги судом першої інстанції.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ст.122 Земельного кодексу України, відноситься до виключних повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, свідчить про перебирання судом повноважень суб'єкта владних повноважень (відповідача у справі), до компетенції якого, віднесено розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою у порядку, визначеному законодавством, та право прийняти одне з кількох юридично допустимих рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених права позивача в даному спорі є визнання протиправною відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та зобов'язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою із врахуванням положень ч.7 ст.118 ЗК України, в зв'язку із чим, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, колегія суддів вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог.

При цьому, колегія суддів зазначає, що надання суб'єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної судової справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

Щодо оскарження рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № С-12560/6-17-СГ від 20.11.17 року про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана відмова відповідачем прийнята 20.11.2017 року. Позивачкою не заперечується той факт, що вона дізналася про лист-відмову у листопаді 2017 року.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зверталася до суду за захистом своїх порушених прав з позовом 18.05.2018 року, але ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.06.2018 року позовну заяву повернуто позивачу у зв'язку з не усуненням недоліків викладених в ухвалі суду від 22.05.2018 року про залишення позову без руху.

Так, позивачка 16.07.2018 року вдруге звернулася до суду з вимогою про скасування рішення від 20.11.17 року № С-12560/6-17-СГ, яким їй відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, тобто з пропуском строку встановленим ст. 122 КАС України.

При цьому позивачка не наводить будь-яких пояснень та доказів щодо наявності поважних причин такого тривалого пропуску строку звернення до суду з позовом в цій частині.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № С-12560/6-17-СГ від 20.11.17 про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та зобов'язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 26,1917 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів) підлягають залишенню без розгляду з підстав викладених вище.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини справи, а тому воно підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 313, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України,колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № С-3384/0-2478/0/20-18-СГ від 05.05.2018 про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 54,0252 га, кадастровий номер НОМЕР_2, що розташована в межах території Новомиколаївської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів).

Позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № С-12560/6-17-СГ від 20.11.17 про відмову ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та зобов'язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення площею 26,1917 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в межах території Баратівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (за межами населених пунктів) - залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 06 березня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова