Справа № 607/11980/16-а
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/3189/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі № 607/11980/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи - ПП "Люкс", ОСОБА_2 про скасування рішення, -

суддя в 1-й інстанції - Подлісна І. М.,

час ухвалення рішення - 06.09.2018 року, 11:13 год,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення - 11.09.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача - Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПП "Люкс", ОСОБА_2, в якому просила скасувати рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №683 від 03 липня 2013 року "Про внесення змін в рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26 жовтня 2011 року №1794 "Про розгляд звернення ПП "Люкс" з питань погодження здійснення перепланувань в будинку гуртожитку за адресою АДРЕСА_1".

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що ОСОБА_1, як співвласник будинку, не надавала згоди на долучення ОСОБА_2 коридору загального користування до її квартири; також такої згоди не надавав балансоутримувач цього будинку, а саме: ПП «Люкс», яке прийняло в квітні 2009 року на баланс житловий будинок по АДРЕСА_1. Апелянт звертає увагу на те, що незаконній приватизації квартири ОСОБА_2 передувало рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №683 від 03 липня 2013 року "Про внесення змін в рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26 жовтня 2011 року №1794 "Про розгляд звернення ПП "Люкс" з питань погодження здійснення перепланувань в будинку гуртожитку за адресою АДРЕСА_1" та реєстрація декларації про готовність об'єкта до експлуатації з реконструкції квартири АДРЕСА_1, а також рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру №227, які також оскаржуються в судовому порядку. Таким чином, оскаржуване рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №683 від 03 липня 2013 року порушує права позивача та прийняте неправомірно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПП "Люкс" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому вказало, що позивач скористалась своїм правом на приватизацію житла, і у 2013 року отримала свідоцтво на право власності на 48/400 частки у квартирі № 227 (згідно приватизації блоку кімнат № 226 (яку раніше наймала позивач) та № 227 присвоєно порядковий номер квартири 227), тому її прав щодо володіння, користування та розпорядження її часткою ніхто не порушував. Разом з тим, реконструкція частки кв.227, яка належала ОСОБА_2, проведена у відкритий спосіб і позивач, яка проживала у будинку, володіла інформацією про існуюче перепланування, разом з тим, жодних дій (заперечень) щодо його здійснення не вчиняла. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказала, що ст.130 ЖК УРСР та Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджені Постановою КМУ № 572 від 08 жовтня 1992 року, в редакції від 20 січня 2009 року, не передбачають надання згоди мешканцями гуртожитку на проведення переобладнання чи реконструкції будь-яких приміщень гуртожитку. Також звернула увагу на те, що на момент прийняття рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 683 від 03 липня 2013 року "Про внесення змін в рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26 жовтня 2011 року № 1794 "Про розгляд звернення ПП "Люкс" з питань погодження здійснених перепланувань в будинку гуртожитку за адресою АДРЕСА_1" Тернопільська міська рада була власником гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 та не заперечувала проти погодження виконавчим комітетом вищезазначеного проекту відповідності. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник позивача (апелянта) - ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, третя особа - ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їхній відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача (апелянта), перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про задоволення частково апеляційної скарги з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 є комунальною власністю м.Тернополя відповідно до рішення Тернопільської міської ради від 21 серпня 2008 року № 5/20/5 «Про прийняття в комунальну власність міста житлового фонду ВАТ «Тернопільський комбайновий завод».

Балансоутримувачем вказаного об'єкта є ПП «Люкс».

З матеріалів справи вбачається, що 48/400 частин квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та членам його сім'ї: ОСОБА_1 48/400, ОСОБА_5 - 48/400, ОСОБА_6 - 48/400, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №45026 від 04 січня 2013 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Вказана квартира приватизована відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на підставі ордену на житлову площу в гуртожитку від 19 червня 1991 року №92 серії м/с.

Судом першої інстанції також встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин іншими співвласниками квартири №227 за адресою: АДРЕСА_1 були ОСОБА_2 - 52/400, ОСОБА_7 - 52/400, ОСОБА_8 - 52/400, ОСОБА_9 - 52/400.

Також матеріалами справи стверджується, що 26 жовтня 2011 року, розглянувши звернення ПП «Люкс», представлений проект відповідності діючим Державним будівельним, санітарним і пожежним нормам виконаного перепланування та стану конструкцій приміщень гуртожитку малочисельних сімей за адресою: АДРЕСА_1, виконаний КП «Місто», керуючись ст.31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.14 Закону України «Про основи містобудування», ст.4 Закону України «Про архітектурну діяльність», рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 04 квітня 2007 року №413 «Про затвердження Положення про порядок врегулювання питання самочинного будівництва у м.Тернополі», враховуючи рішення постійно діючої комісії з питань, пов'язаних з самочинним будівництвом на території м.Тернополя від 06 вересня 2011 року, виконавчий комітет Тернопільської міської ради прийняв рішення №1794 «Про розгляд звернення ПП «Люкс» з питань погодження здійснених перепланувань в будинку гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1», яким, зокрема, вирішено погодити перепланування приміщень в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 здійснене мешканцями, за винятком кімнат №104, 122, 117, 118, 227, 205, 201, 216, 305, 316, 321, 320, 405, 416, 421, 428, 50, 516, 526, 605, 616, 621, 705, 716, 728, 805, 816, 827, 905, 916, 926, які потребують проведення комплексу будівельних робіт згідно з проектом відповідності Державним будівельним, санітарним і пожежним нормам виконаного перепланування та стану конструкцій приміщень гуртожитку для малочисельних сімей за адресою: АДРЕСА_1 у м. Тернополі, виконаним комунальним підприємством «Місто» (п.1 Рішення №1794).

07 лютого 2013 року ПП «Люкс» звернулося до міського голови м.Тернополя та просило, враховуючи проект відповідності діючим Державним будівельним, санітарним і пожежним нормам виконаного перепланування та стану конструкцій приміщень гуртожитку малочисельних сімей за адресою: АДРЕСА_1, внести зміни у рішення Тернопільської міської ради від 26 жовтня 2011 року, виключивши кімнату №227 по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 03 липня 2013 року №683 «Про внесення змін в рішення виконавчого комітету міської ради від 26 жовтня 2011 року №1794 «Про розгляд звернення ПП «Люкс» з питань погодження здійснених перепланувань в будинку гуртожитку за адресою: бул.Бродівська, 54» внесено зміни в п.1 рішення виконавчого комітету міської ради від 26 жовтня 2011 року №1794 «Про розгляд звернення ПП «Люкс» з питань погодження здійснених перепланувань в будинку гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1» і вилучено з тексту «№227»; зобов'язано ПП «Люкс» виконати роботи передбачені у проекті відповідності діючим Державним будівельним, санітарним і пожежним нормам виконаного перепланування та стану конструкцій приміщень гуртожитку для малочисельних сімей за адресою: АДРЕСА_1.

Вважаючи, що вказане рішення є протиправним, оскільки перепланування приміщень будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, здійснене мешканцями самовільно, зокрема, ОСОБА_2, співласницею квартири №227 за вказаною адресою збільшено площу квартири за рахунок самовільного приєднання до квартири частини загального коридору, відповідач не мав право погоджувати таке перепланування, позивач звернулася в суд і просила скасувати рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №683 від 03 липня 2013 року «Про внесення змін в рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26 жовтня 2011 №1794 «Про розгляд звернення ПП «Люкс» з питань погодження здійснення перепланувань в будинку гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття оскаржуваного рішення Тернопільська міська рада була власником гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 та не заперечувала проти погодження виконавчим комітетом відповідного проекту відповідності; при цьому згідно з приписами ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» погодження управління з питань наглядово-профілактичної діяльності ГУ МНС України в Тернопільській області та відділу Державного пожежного нагляду м. Тернополя не потрібне. Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення виконавчий комітет Тернопільської міської ради діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.

Розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справ є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи правові позиції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції викладені Великою Палатою Верховного Суду у своїх постановах щодо юрисдикції, виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 та п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

П.7 ч.1 ст.4 КАС України передбачає, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад, оскільки участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Разом з тим, сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про скасування рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №683 від 03 липня 2013 року "Про внесення змін в рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26 жовтня 2011 року №1794 "Про розгляд звернення ПП "Люкс" з питань погодження здійснення перепланувань в будинку гуртожитку за адресою АДРЕСА_1", покликаючись, зокрема, на те, що оскаржуваним рішенням погоджено здійснення перепланування квартири №227 за адресою АДРЕСА_1, із збільшенням загальної та житлової площі.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що у подальшому це рішення було реалізоване та зумовило приватизацію третьою особою ОСОБА_2 належної їй 52/400 частин та часток членів її сім'ї квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кв.227 вже із збільшенням загальної та житлової площі, що, крім того, свідчить про факт вичерпання його дії шляхом виконання.

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою у справі - особою ОСОБА_2 права власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру №227 за адресою АДРЕСА_1, із збільшенням загальної та житлової площі за рахунок коридору загального користування, оскільки позивач вважає, що з прийняттям такого рішення порушено її право на користування коридором - приміщенням загального користування.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин, тому такий спір не підлягає розгляду в порядку адмністративного судочинства, а має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Ст.15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч.4 ст.11 ЦК України у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Отже, рішення суб'єктів владних повноважень можуть бути підставою виникнення/припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.10 ч. 2 ст.16 ЦК України передбачає, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб'єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 року у справі №826/6337/16 (провадження №11-809апп18) та №809/971/14 (провадження №11-815апп18), і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування, а стосується захисту її приватних інтересів, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами цивільного права, а спір необхідно розглядати в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 238, 242, 243, 250, 272, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року у справі № 607/11980/16-а скасувати та провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.