Справа № 280/4167/18
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

28 лютого 2019 року Справа № 280/4167/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (69000, АДРЕСА_1)

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Банк «Михайлівський» ОСОБА_2 (01001, м. Київ, пров. Рильський, буд. 10-12/3)

третя особа на стороні відповідача

Державна організація «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» (04053, м.Київ, вул. Січових Стрільців, 17)

третя особа на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно розрахунковий центр» (29013, м. Хмельницьк, вул. Камянецька, 82, оф.2)

про визнання протиправним рішення та зобовязання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Банк «Михайлівський» ОСОБА_2 (далі відповідач), треті особи: Державна організація «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» (далі третя особа 1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі третя особа 2), в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправним рішення відповідача щодо визнання переказу коштів (транзакції) нікчемним, а саме транзакції здійснені:

- 19.05.2016 третьою особою 2 на рахунок № 4902 були переведені кошти у сумі 10 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000194147 від 24.02.2016»;

- 19.05.2016 третьою особою 2 на рахунок № 4902 були переведені кошти у сумі 22000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000225344 від 21.04.2016».

2. Зобовязати відповідача надати третій особі 1 додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі 32000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу, які були переказані:

- 19.05.2016 третьою особою 2 на рахунок № 4902 були переведені кошти у сумі 10000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000194147 від 24.02.2016»;

- 19.05.2016 третьою особою 2 на рахунок № 4902 були переведені кошти у сумі 22 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000225344 від 21.04.2016».

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що у нього наявний банківський вклад на загальну суму 10 000,00 грн., що розміщений у Публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» (далі ПАТ «Банк Михайлівський»). 24.02.2016 позивач укладав з ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» договір, за яким передав ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у власність кошти у розмірі 22 000,00 грн., а ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобовязується повернути їх позивачу з процентами. 19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» достроково повернув позивачу кошти у загальному розмірі 32 000,00 грн.

23.05.2016 Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у звязку з віднесенням ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних було прийнято рішення № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Позивач отримав лист відповідача від 27.09.2018 № 3Г1(К)/10491, в якому його було повідомлено про нікчемність правочинів (транзакції) по перерахуванню коштів на рахунки позивача, у звязку з чим останній не був включений до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач вважає оскаржуване рішення відповідача щодо визнання переказу коштів (транзакції) нікчемним, оскільки воно було прийнято відповідачем абсолютно безпідставно та всупереч діючому законодавству України. Перерахування позивачу коштів з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було здійснено 19.05.2016, тобто до прийняття Національним Банком України рішення від 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» та прийняття рішення № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський». Також, позивач зазначив, що жодного судового рішення, яким би було встановлено факт недійсності правочину, що є предметом розгляду даної адміністративної справи, не існує.

Із урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності, позивач просить суд скасувати рішення відповідача щодо визнання переказу коштів (транзакції) нікчемним з огляду на його необґрунтованість, а також, з метою відновлення своїх порушених майнових прав, зобовязати відповідача подати третій особі 1 додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок третьої особи 1 у загальному розмірі 32 000,00 грн.

Ухвалою суду від 08.10.2018 позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви строком 10 днів від дня одержання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

В межах встановленого строку позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 08.11.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 06.12.2018.

06.12.2018 суд за клопотанням представника позивача відклав розгляд справи на 28.12.2018.

13.12.2018 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки згідно з Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон України від 23.02.2012 № 4452-VI) вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. Натомість, оскільки кошти позивача у розмірі 32 000,00 грн. були залучені не банком, а ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» як позика з подальшим поверненням їх на рахунок позикодавця, позивач, на думку відповідача, не є вкладником у розумінні Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI.

Крім того, відповідач зазначив, що на дату укладення договорів та здійснення правочинів ПАТ «Банк Михайлівський» був віднесений до категорії проблемних, а відтак, були введені обмеження у здійсненні кредитних операцій. Однак, ПАТ «Банк Михайлівський» порушив встановлені Національним Банком України обмеження в частині проведення кредитних операцій, а тому, на переконання відповідача, правочини (транзакції) з виконання платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки позивача на загальну 32 000,00 грн. є нікчемними. Також, відповідачем було зауважено, що саме Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI встановлюється нікчемність правочину, а тому жодних спеціальних дій щодо «визнання нікчемними» будь-яких правочинів відповідач не вчиняв та вчиняти не міг. Представник відповідача, крім іншого, акцентував увагу на пропущенні позивачем встановленого строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, адже про оскаржувані рішення він нібито дізнався в січні 2017 року після отримання листів від 25.01.2017 № 3Г1/13060 та від 25.01.2017 № 3Г1/13061. Із урахування викладених обставин у їх сукупності, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

11.12.2018 до суду надійшли пояснення третьої особи 1 на позовну заяву, у яких вона просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки віднесення вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» до загального реєстру вкладників здійснюється виключно на підставі інформації отриманої від Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський». Разом з тим, оскільки від відповідача до Фонду не надходило інформації щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, то відповідно у третьої особи 1 не було підстав для включення позивача до загального реєстру та підстав для виплати коштів. Також, третя особа 1 зауважила, що позивач не може бути прирівняний до вкладника проблемного банку, адже правовідносини, що виникли між сторонами, не мають відношення до вкладу. Крім того, для зобовязання субєкта владних повноважень вчиняти певні дії, обовязковою умовою є визнання неправомірними його дій чи бездіяльності. В свою чергу, третя особа 1, як стверджує її представник, не вчиняла та не допускала жодних протиправних дій/бездіяльності щодо позивача. Із урахуванням викладених обставин, представник третьої особи 1 просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа 2, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не прибула, не повідомила суд про причини неприбуття.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

В зв'язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Суд, розглянувши матеріали і зясувавши обставини адміністративної справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності,

ВСТАНОВИВ:

21.05.2014 між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-014-00000022, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Михайлівський» по ініціативі позивача відкриває останньому поточний рахунок № 4902 в гривні для зберігання грошей позивача і здійснює його розрахунково-касове обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства, умов цього Договору та розпоряджень позивача, а позивач зобовязується оплачувати послуги ПАТ «Банк Михайлівський».

Позивач та ПАТ «Банк Михайлівський» 24.02.2016 уклали Договір № 980-014-000194147 (тип договору: Суперкапітал» (з виплатою процентів щомісячно), предметом якого є розміщення Вкладником в Банку строкового вкладу у розмірі 10 000,00 грн. на строк не більше 181 (сто вісімдесят один) день з дня укладення Договору, з виплатою процентів за ставкою 33,54% річних після утримання податку з таких процентів. Отримувачем коштів за даним договором є третя особа 2

21.04.2016 між позивачем та ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» було укладено договір № 980-014-000225344, згідно з яким позивач передає ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у власність грошові кошти у розмірі 22 000,00 грн. на строк 183 дні, а ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зобовязується повернути кошти позивачу та виплатити проценти у порядку та на умовах, встановлених цим Договором.

На виконання умов Договорів від 24.02.2016 № 980-014-000194147 та від 21.04.2016 № 980-014-000225344 позивач перерахував ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» двома транзакціями кошти у загальному розмірі 32 000,00 грн., що підтверджується довідкою про стан рахунку від 19.09.2018 № ЗГ1(К)/3657 (10 000,00 грн. та 22 000,00 грн. відповідно).

19.05.2016 ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» достроково повернув позивачу на рахунок № 4902 двома банківськими операціями грошові кошти у загальному розмірі 32 000,00 грн. Зазначене також підтверджується довідкою про стан рахунку від 19.09.2018 № ЗГ1(К)/3657.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року за № 4/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 23 травня 2016 року №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

01.06.2016 Тимчасовою адміністрацією ПАТ «Банк Михайлівський» було проведено перевірку правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними. За результатами перевірки Комісія дійшла висновку, що всі правочини (транзакції) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахунку коштів на рахунки 12160 фізичних осіб (у тому числі позивачу) у сумі 1 298 015 973,74 грн. є нікчемними, про що склала Акт від 01.06.2016 № 2 «Про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності».

Наказом відповідача від 01.06.2016 № 42/2 «Про затвердження висновків Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними» затверджено результати проведеної перевірки та, як наслідок, застосовано наслідки нікчемності правочинів (транзакції) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки 12160 фізичних осіб (у тому числі позивачу) у сумі 1 298 015 973,74 грн.

13.06.2016 виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23 червня 2016 року до 22 липня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 12 липня 2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно (а.с. 76-78).

Рішенням № 1702 від 1 вересня 2016 року виконавча дирекція Фонду змінила Уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Михайлівський», на ОСОБА_2 з 5 вересня 2016 року.

25.01.2017 відповідач склав повідомлення № 3Г1/13061 про нікчемність переказу (транзакції), здійсненого 19.05.2016 третьою особою 2 в сумі 22 000,00 грн. з призначенням платежів «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000225344 від 21.04.2016» та в сумі 10 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000194147 від 24.02.2016».

Листом від 19.09.2018 № ЗГ1(К)/3657 відповідач у порядку надання відповіді на запит повідомив позивачу, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача, є нікчемним. Також, зазначено, що у відповідності до вимог ст. 216 Цивільного кодексу України сума коштів у розмірі 32 000,00 грн. має бути повернута ПАТ «Банк Михайлівський».

Оцінюючи правомірність рішення відповідача щодо визнання переказу коштів (транзакції) нікчемним, а саме транзакцій здійснених 19.05.2016 третьою особою 2 на рахунок № 4902 у розмірі 10000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000194147 від 24.02.2016» та у розмірі 22 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000225344 від 21.04.2016», суд виходить із такого.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, регламентовані Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI .

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI передбачено, що під виведенням неплатоспроможного банку з ринку слід розуміти заходи, які здійснює Фонд стосовно банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, щодо виведення його з ринку одним із способів, визначених статтею 39 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI, називається тимчасовою адміністрацією.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

За частиною третьою цієї ж статті правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.

Фонд має право не включати до розрахунку гарантованої суми відшкодування коштів за договорами банківського рахунка до отримання в повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Виплата гарантованої суми відшкодування за договорами банківського рахунка здійснюється тільки після отримання Фондом у повному обсязі інформації про операції, здійснені платіжною системою (внутрішньодержавною та міжнародною).

Перелік підстав, за наявності яких Фонд не відшкодовує коштів за вкладами зазначено у ч. 4 ст. 26 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

Частиною 2 ст. 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Пунктами 3-5 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (далі Положення), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Інформація про вкладника в Переліку повинна забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

У п. 6 розділу ІІІ Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення. Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Отже, Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями на формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в неплатоспроможному банку за рахунок коштів Фонду (з урахуванням положень ст. 26 Закону України № 4452-VI). Процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами передбачає такі послідовні етапи: складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального реєстру; затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Вкладником, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI є фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Отже, передбачені Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні ст. 2 Закону). Такий статус, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого, зокрема, на умовах договору банківського рахунка.

За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.ч. 1, 2 ст. 1066 ЦК України).

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч. 1 ст. 1067 ЦК України).

Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 1068 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач на підставі Договорів від 24.02.2016 № 980-014-000194147 та від 21.04.2016 № 980-014-000225344 передав ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у власність грошові кошти у загальному розмірі 32 000,00 грн., що підтверджується довідкою про стан рахунку від 19.09.2018 № ЗГ1(К)/3657. Вказані грошові кошти із процентами достроково, а саме 19.05.2016, були повернуті ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача.

23.05.2016 на підставі рішення Національного банку України від 23.05.2016 за № 4/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією третьої особи було прийнято рішення №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». У подальшому відповідач оцінив перекази коштів (транзакції), здійснені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача, як нікчемні, про що свідчать наявні у матеріалах справи копії повідомлень про нікчемність правочинів від 25.01.2017 № ЗГ1(К)/13060 та від 25.01.2017 № ЗГ1(К)/13061, в яких зазначено, що переказ коштів (транзакції), здійснені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача, є нікчемним. Також, зазначено, що у відповідності до вимог ст. 216 Цивільного кодексу України сума коштів у розмірі 32 000,00 грн. має бути повернута ПАТ «Банк Михайлівський».

Дана інформація була підтверджена відповідачем у листі від 19.09.2018 № ЗГ1(К)/3657, який був направлений позивачу у порядку відповіді на його запит від 18.09.2018.

Отже, оскільки станом на день початку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку (12.07.2016) кошти у загальному розмірі 32 000,00 грн. перебували на поточному рахунку позивача, суд вважає, що позивач після запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» мав передбачене законом право на їх відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, однак відповідач безпідставно прийняв рішення про відмову у цьому, посилаючись на нікчемність правочину.

Твердження відповідача про те, що кошти позивача були залучені ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» як позика з подальшим повернення їх на рахунок позикодавця, а тому позивач не є вкладником суд розцінює як такі, що не відповідають дійсності, оскільки 19.11.2016 набрали чинності положення п. 15 Прикінцевих Положень Закону України № 4452-VI, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника. Таким чином, надані позивачем кошти ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» у загальному розмірі 32 000,00 грн. є вкладом, який був повернутий на поточний рахунок позивача.

Також, суд не приймає до уваги посилання відповідача на Постанову Національного банку України від № 917/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку» як на доказ нікчемності переказів коштів (транзакцій), здійснених ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача у загальному розмірі 32 000,00 грн., оскільки відповідно до п. 7.17 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу (далі Положення) якщо банк не забезпечив виконання рішення Національного банку щодо обмеження, зупинення чи припинення окремих видів здійснюваних банком операцій, здійснення яких рішенням Національного банку зупинено, обмежено чи припинено, або не виправив виявлені в його діяльності порушення, не припинив здійснення ризикової діяльності в установлений строк чи в діяльності банку установлено новий факт здійснення ризикової діяльності відповідно до пункту 3.3 глави 3 розділу I цього Положення в установлений строк, або недотримав умов обмеження/зупинення, може прийняти рішення про продовження строку дії заходу впливу у вигляді обмеження або зупинення операцій або застосування до банку інших заходів впливу.

Отже, вбачається, що негативні наслідки при невиконанні банком рішень НБУ щодо обмеження чи припинення операцій настають саме для такого банку, а не для його клієнтів, тому позивач, на переконання суду, не може нести відповідальність за дії працівників фінансової установи. Саме по собі отримання ПАТ «Банк Михайлівський» коштів на рахунки згідно з укладеними позивачем договорами не призводить до автоматичного визнання таких переказів нікчемними.

Щодо твердження представників відповідача та третьої особи 1 про те, що нікчемність досліджуваного правочину фактично встановлена Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI, у звязку з чим відповідач не вчиняв та не міг вчинити жодних спеціальних дій стосовно «визнання нікчемними» будь-яких правочинів, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частина 3 статті 38 Закону від 23.02.2012 № 4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

За правилами статті 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, яка полягає у тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальне поняття недійсності правочину встановлено ст. 215 Цивільного кодексу України, відповідно до змісту частин 2 та 3 якої недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач наділений правом перевірки правочинів на предмет виявлення нікчемних, однак дане право не є абсолютним, а кореспондується з обовязком встановити перед прийняттям рішення обставин, з якими закон пов'язує нікчемність правочину. Тобто, саме по собі твердження про нікчемність правочину є недостатнім для визнання його таким, оскільки у даному випадку воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Відтак, якщо Уповноважена особа Фонду вважає правочин нікчемним, вона зобов'язана навести відповідне обґрунтування з посиланням на передбачені ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстави визнання правочину нікчемним.

З матеріалів справи встановлено, що в обґрунтування твердження про нікчемність правочину з переказу ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на розрахунковий рахунок позивача у ПАТ «Банк Михайлівський» грошових коштів у розмірі 32 000,00 грн. став висновок відповідача про те, що транзакції ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» з перерахування коштів на рахунок позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» були вчиненні з порушенням вимог чинного законодавства України.

На думку відповідача вказане свідчить про безпідставне та в порушення вимог чинного законодавства України зарахування на рахунок позивача грошових коштів, що належать ПАТ «Банк Михайлівський».

Суд зазначає, що за приписами ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Пунктами 1.24, 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що переказ коштів це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

З наявної в матеріалах справи виписки ПАТ «Банк Михайлівський» вбачається, що 19 травня 2016 року ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» зі свого рахунку на рахунок позивача № 4902, відкритому в ПАТ «Банк Михайлівський», здійснив два перерахунки коштів у розмірі 10 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000194147 від 24.02.2016» та, відповідно, у розмірі 22 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000225344 від 21.04.2016».

На підставі системного аналізу приписів статті 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI суд зазначає, що перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів (у тому числі договорів), укладених саме з банком, як стороною відповідного правочину.

Разом з тим, договори від 24.02.2016 № 980-014-000194147 та від 21.04.2016 № 980-014-000225344 були укладені між третьою особою 2 та позивачем, і відповідні транзакції були вчинені 19 травня 2016 року саме на умовах вказаних договорів.

ПАТ «Банк Михайлівський», виконуючи розрахунковий документ третьої особи 2 на переказ коштів на користь позивача, не набув прав на кошти, які переказувались, а тому ПАТ «Банк Михайлівський» не є стороною переказу коштів, а є лише виконувачем своїх зобов'язань за договорами банківського рахунку перед клієнтом, в даному випадку перед позивачем, забезпечуючи рух коштів від ініціатора ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» до отримувача переказу, тобто позивача.

Також, суд зазначає, що договір про обслуговування банком банківського рахунку передбачає право банка відмовити у проведенні розрахункових та касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом норм чинного законодавства України, умов цього договору та банківських правил оформлення розрахункових, касових документів, заяв, доручень і строків їх подання до банку.

ПАТ «Банк Михайлівський» при проведенні розрахункових операцій зазначених фактів не було встановлено, а отже операції по перерахунку коштів були правомірними та відповідали діючому законодавству України.

Щодо твердження представника третьої особи 1 про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою, суд вважає за необхідне зауважити, що згідно з ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Представник третьої особи 1 у поясненнях на позовну заяву зазначає, що він повідомив позивача про нікчемність правочинів листом від 25.01.2017 № 3Г1/13060, а відтак позивач нібито дізнався про порушення своїх прав ще в січні 2017 року. При цьому, суд зазначає, що на підтвердження даної тези представником третьої особи 1 не надано суду жодних доказів ані надіслання позивачу листа від 25.01.2017 № 3Г1/13060, ані його отримання позивачем. У свою чергу, позивач на підтвердження факту дотримання шестимісячного строку звернення до суду з даною позовною заявою надав лист відповідача від 19.09.2018 № ЗГ1(К)/3657, в якому зазначено, що переказ коштів (транзакція), здійснений ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок позивача, є нікчемним. Даний лист був отриманий позивачем 27.09.2018.

Отже, оскільки відповідач всупереч ч. 2 ст. 77 КАС України, якою встановлено обовязок субєкта владних повноважень щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, не надав жодних доказів щодо належного повідомлення позивача про наявність оскаржуваного рішення саме у січні 2017 року, а не 27.09.2018 (дата отримання позивачем листа відповідача від 19.09.2018 № ЗГ1(К)/3657), як стверджує позивач, суд вважає, що через відсутність достатніх та переконливих доказів факту пропуску строку звернення до суду підстав для залишення позовної заяви без розгляду немає.

Із урахуванням викладених вище обставин у їх сукупності суд дійшов висновку, що відповідач був зобовязаний включити позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк Михайлівський», однак безпідставно прийняв рішення про нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки позивача на загальну суму 32 000,00 грн. Таке рішення відповідача суд оцінює як протиправне.

Таким чином, на переконання суду, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача щодо визнання переказу коштів (транзакції) нікчемними, а саме транзакції, здійснені 19.05.2016 третьою особою 2 на рахунок № 4902 у сумі 10 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000194147 від 24.02.2016» та у сумі 22 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000225344 від 21.04.2016» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо зобовязання відповідача надати третій особі 1 додаткову інформацію щодо виплати позивачу відшкодування у розмірі 32 000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу, суд виходить із такого.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860 (далі Положення), передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Отже, надання Уповноваженою особою додаткової інформації про вкладника на підставі пункту 6 розділу ІІІ Положення, на переконання суду, є підставою для включення такого вкладника до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, із урахуванням наданої відповідної оцінки рішенню відповідача щодо визнання переказу позивачу коштів (транзакцій) нікчемними, з метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за необхідне зобовязати відповідача надати третій особі 1 додаткову інформацію щодо виплати позивачу відшкодування у загальному розмірі 32 000,00 грн. за рахунок коштів третьої особи 1.

Таким чином, позовні вимоги в частині зобовязання відповідача подати третій особі 1 додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі 32000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачу, які були переказані 19.05.2016 третьою особою 2 у сумі 10000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000194147 від 24.02.2016» та у сумі 22 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000225344 від 21.04.2016» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем, на переконання суду, доведено протиправність рішення відповідача щодо визнання переказу коштів (транзакції) нікчемними, а саме транзакції, здійснені 19.05.2016 на рахунок № 4902 на загальну суму 32 000,00 грн. Також позивач обґрунтував необхідність зобов'язати відповідача подати третій особі 1 додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі 32 000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів.

У свою чергу, відповідач не надав суду достатніх та переконливих доказів, які б могли слугувати законними підставами для визнання нікчемними правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на рахунки позивача у загальній сумі 32 000,00 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим, а відтак, таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що, відповідно до частини першої статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 грн., що підтверджується платіжною квитанцією від 02.10.2018 № 17852150.

Відтак, судовий збір у розмірі 1409,60 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити

2. Визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Банк «Михайлівський» ОСОБА_2 (01001, м. Київ, пров. Рильський, буд. 10-12/3) щодо визнання переказу коштів (транзакції) нікчемним, а саме транзакції, здійснені:

- 19.05.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок № 4902 у сумі 10 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000194147 від 24.02.2016»;

- 19.05.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок № 4902 у сумі 22 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000225344 від 21.04.2016».

3. Зобовязати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Банк «Михайлівський» ОСОБА_2 (01001, м. Київ, пров. Рильський, буд. 10-12/3) надати Державній організації «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17) додаткову інформацію щодо виплати відшкодування у розмірі 32 000,00 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1, які були переказані:

- 19.05.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок № 4902 у сумі 10000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000194147 від 24.02.2016»;

- 19.05.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» на рахунок № 4902 у сумі 22 000,00 грн. з призначенням платежу «Повернення коштів згідно з договором № 980-014-000225344 від 21.04.2016».

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної організації «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд.17, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 69000, АДРЕСА_1) судовий збір у розмірі 1 409 (одна тисяча чотириста дев'ять) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення виготовлено та підписано 28.02.2019.

Суддя Ю.П. Бойченко