Справа № 0640/3509/18
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/3509/18

Головуючий у 1-й інстанції: Капинос О.В. Суддя-доповідач: Граб Л.С.

06 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року (повний текст виготовлено 18.10.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (далі ГУ Держеокадастру у Житомирській області), в якому просив:

-визнати протиправною відмову ГУ Держеокадастру у Житомирській області, викладену у листі № Г-6191/0-3473/0/22-18 від 18 червня 2018 року в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою з послідуючою передачею земельної ділянки в оренду на термін 49 років для сінокосіння за клопотанням від 03.05.2018;

-зобов'язати ГУ Держеокадастру у Житомирській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння за кадастровим номером НОМЕР_1 на території Бердичівського району Житомирської області з послідуючою передачею в оренду на 49 років.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року позов задоволено частково: визнано протиправною відмову ГУ Держеокадастру у Житомирській області, викладену у листі від Г-6191/0-3473/0/22-18 від 18.06.2018 у наданні дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою з послідуючою передачею земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 в оренду на 49 років, для сінокосіння за клопотанням від 03.05.2018.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови, подав апеляційну скаргу.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що ОСОБА_2 є керівником, підписантом і засновником СФГ "Світанок", а отримання в подальшому земельної ділянки в оренду юридичною особою, має відбуватися за процедурою торгів.

Також, скаржник вказав, що відповідно до довідки відділу у Бердичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, земельна ділянка, на яку претендує позивач, за складом угідь відноситься до ріллі. Відповідно до переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь ( КВЗУ), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012, до ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав'яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви.

Крім того, ГУ Держеокадастру у Житомирській області не погоджується з розміром судових витрат, стягнених на користь позивача, посилаючись на те, що дана справа є малозначною та розглядається в спрощеному провадженні, а також, що розрахунок витрат, наданий позивачем, складений у відповідності до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах", що втратив чинність 03.10.2017.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися та повноважних представників для участі у справі не направили.

05.03.2019 до початку судового засідання, на електронну пошту суду, надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що останній бере участь в судовому засіданні в господарському суді в іншій справі.

При цьому, згідно довідки, складеної головним спеціалістом відділу надання інформаційних послуг руху адміністративних справ та діловодства Сьомого апеляційного адміністративного суду, клопотання не підписано цифровим електронним підписом.

Зважаючи на те, що клопотання про відкладення розгляду справи не оформлене належним чином, а також на те, що відповідач, який отримав судову повістку про розгляд справи 19.02.2019, мав достатньо часу для вжиття заходів, спрямованих для забезпечення участі у справі призначеній на 05.03.2019 іншого представника, колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на слідуюче.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03 травня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Житомирській області із клопотанням, у якому просив надати йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з послідуючою орендою строком на 49 років, кадастровий НОМЕР_1, розташованої на території Бердичівського району Житомирської області, для сінокосіння.

Листом від 18 червня 2018 року №6191/0-3473/0/22-18 позивачу відмовлено у задоволенні клопотання. Зазначено наступні підстави відмови:

-заявник є керівником, підписантом і засновником Селянського (фермерського) господарсьва "Світонок", а тому отримання земельних ділянок в оренду має відбуватись за процедурою проведення земельних торгів;

-вказана позивачем земельна ділянка має орієнтовний склад угідь-рілля. При цьому, відповідно до переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012 ця група включає сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари (ГОСТ 26640-85) та парники, оранжереї і теплиці. До ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав'яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви. В свою чергу земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби повинні використовуватись виключно як сінокіс чи пасовище;

-відповідно до ст.93 ЗК України та ст.19 Закону України "Про оренду землі" строк оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, фермерського господарства, особистого селянського господарства не може бути меншим як 7 років. Натомість позивач вказав бажаний строк оренди 49 років.

Не погодившись із відмовою, позивач звернувся з позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправною відмови ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, оформлену листом № 6191/0-3473/0/22-18 від 18 червня 2018 року, у наданні ОСОБА_2 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у користування земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Бердичівського району Житомирської області, для сінокосіння за клопотанням від 03.05.2018.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині та надаючи правову оцінку обставинам справи, зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

У відповідності до ч. 2 ст. 116 ЗК України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно ч. 3 ст. 22ЗК України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам-для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За правилами ч.2 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до положень частини третьої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою для такої відмови, за правилами частини 7 статті 118 ЗК України, може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об'єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об'єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в користування, при цьому зобов'язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в наданні такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови. Водночас, чинним законодавством не передбачено право суб'єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2018 року у справі № 806/1049/15 та від 07 лютого 2019 року у справі №814/702/17.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, в оскаржуваній відмові, яка викладена у листі відповідача від 18.06.2018 року, відсутні посилання про невідповідність місця розташування земельної ділянки, зазначеної позивачем: вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів; вимогам генерального плану населених пунктів; вимогам іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць; вимогам проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Слід також зазначити, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17 та від 19 червня 2018 року в справі № 806/2982/17.

Отже, зважаючи, що підстави для відмови позивачу в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не відповідають тим, які визначені частиною 7 статті 118 ЗК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність такої відмови.

При цьому, у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою:

а) надати дозвіл;

б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Перелік документів, які повинен подати заявник, визначений законом. Вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені законом, забороняється. Підстави відмови у наданні дозволу є вичерпними. Відтак, будь-які дії, спрямовані на отримання від особи, яка звернулася за дозволом, додаткових матеріалів, в тому числі їх уточнення, прямо суперечать закону та є протиправними.

В свою чергу, такі дії (у разі їх вчинення) не є законним способом поведінки органу, є проміжними відповідями на звернення, не містять чіткого та однозначного рішення про відмову, а отже не можуть вважатися «відмовою у наданні дозволу» у розумінні частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Дозвіл або відмова у його наданні є змістом відповідного індивідуального правового акту. Водночас, у частині 7 статті 118 Земельного кодексу України не визначено, в якій саме правовій формі вирішується це питання. Зокрема, чи необхідно приймати відповідне рішення органу з цього питання чи достатньо відповіді у формі листа.

Для порівняння, у частині 9 статті 118 Земельного кодексу України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її надання.

Статтею 118 ЗК України не визначено прямого обов'язку уповноважених органів реалізувати ці повноваження у формі рішення, листа, тощо. Проте, зазначене питання має важливе значення для обрання ефективного способу захисту прав особи в суді.

Правовий статус Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області визначений Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333 (далі - Положення № 333).

За змістом пункту 8 Положення № 333 Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Згідно з пунктом 10 Положенням № 333 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12 квітня 2005 № 34/5, наказ, розпорядження, постанова, рішення - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб'єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Таким чином, рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом-наказом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, та такі рішення не можуть оформлятися листами на клопотання заявника.

Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держземагенства в області про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки після спливу встановленого законом місячного строку розгляду клопотання особи, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом.

Водночас, відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладена в формі листа, навіть за умови, що існують законні підстави для ненадання такого дозволу, не може вважатися правомірною.

Такий правовий висновок викладений і в постановах Верховного Суду 11 квітня 2018 року у справі № 806/2208/17 та від 20 вересня 2018 року у справі № 804/5597/15.

Крім того, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про безпідставність посилання відповідача на невідповідність складу угідь на обраній позивачем земельній ділянці бажаному виду використання, виходячи із наступного.

За правилами ч. 5 ст. 20 ЗК України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33 - 37 цього Кодексу.

Частиною першій статті 34 ЗК України передбачено, що громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

Тобто, землі сільськогосподарського призначення можуть передаватись в оренду громадянам для сінокосіння та використовуватись ними лише в межах даного виду використання.

Відповідно до переліку угідь згідно з Класифікацією видів земельних угідь, затвердженого постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 група "Рілля" включає сільськогосподарські угіддя, які систематично обробляються і використовуються під посіви сільськогосподарських культур, включаючи посіви багаторічних трав, а також чисті пари (ГОСТ 26640-85) та парники, оранжереї і теплиці. До ділянок ріллі не належать сіножаті і пасовища, що розорані з метою їх докорінного поліпшення і використовуються постійно під трав'яними кормовими культурами для сінокосіння та випасання худоби, а також міжряддя садів, які використовуються під посіви.

Вказаним переліком затверджено види земельних угідь, проте не встановлено заборони щодо передачі земельних ділянок групи "рілля" в оренду для сінокосіння.

З огляду на викладені положення ЗК України, посилання ГУ Держгеокадастру у Житомирській області на те, що спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення, не може бути передана для сінокосіння є безпідставними, оскільки така передача не суперечить вимогам ч.5 ст.20 та ст.34 ЗК України щодо меж користування землями сільськогосподарського призначення певного виду.

Стосовно доводів відповідача, що заявник є керівником, підписантом і засновником селянського (фермерського) господарства "Світанок", а тому отримання земельних ділянок в оренду має відбуватись за процедурою проведення земельних торгів, то як вірно вказано судом першої інстанції, 03.05.2018 клопотання подане фізичною особою Головієнком І.П., а не представником СФГ "Світанок".

Отже, відмова з посиланням на те, що отримання земельних ділянок в оренду має відбуватись за процедурою проведення торгів, оскільки заявник є керівником, підписантом і засновником селянського (фермерського) господарства "Світанок", є протиправною та такою, що не відповідає дійсним обставинам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, посилаючись на вказані обставини, вийшов за межі наданих Земельним кодексом України повноважень.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що повноваження адміністративного суду визначені у ст. 245 КАС України.

Згідно п. 4 ч. 2 вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 цієї статті у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Крім того, згідно п.4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що суд у разі визнання протиправними дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, з метою поновлення порушених прав позивача повинен зобов'язати останнього прийняти певне рішення або вирішити питання з приводу якого позивач звернувся до відповідача.

Між тим, як встановлено з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції, дійшовши вірного висновку про протиправність дій ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання вчинити дії відмовив.

В даній справі, апелянтом є відповідач, а позивач судове рішення в частині відмови у позові, не оскаржує, однак за правилами ч.2 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що з метою ефективного захисту порушених прав позивача, необхідно вийти за межі апеляційної скарги.

Так, однією із позовних вимог ОСОБА_2 було зобов'язати ГУ Держеокадастру у Житомирській області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння за кадастровим номером НОМЕР_1 на території Бердичівського району Житомирської області з послідуючою передачею в оренду на 49 років.

За нормами статті 245 КАС України у їх взаємозв'язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, з чим і погоджується і колегія суддів, що розгляд заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки для сінокосіння та доданих до неї документів, у визначеному законом порядку, не відбувся, не встановлено повноту та достовірність наданих документів, а тому колегія суддів вважає, що зобов'язання відповідача прийняти конкретне рішення про надання дозволу на виготовлення документації є передчасним, однак, на думку колегії суддів, належним способом захисту порушеного права позивача, з врахуванням ч.2 ст.9 КАС України, є зобов'язання відповідача повторно розглянути питання, викладене в заяві.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції частково порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що слід частково скасувати рішення суду першої інстанції та в цій частині прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Стосовно незгоди апелянта з розміром витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає апеляційну скаргу в цій частині безпідставною, оскільки в задоволенні позову в частині відшкодування судових витрат, судом першої інстанції відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 205, 243, 245, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов'язання надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 на території Бердичівського району Житомирської області для сінокосіння з послідуючою передачею в оренду на 49 років.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_2 від 3 травня 2018 року та прийняти відповідне рішення.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.