Справа № 320/5270/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5270/18 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов'язання здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 61% від грошового забезпечення, з урахуванням 5% внаслідок отриманого захворювання, пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», починаючи з 01.01.2016.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що суд першої інстанції застосував положення нормативно-правових актів, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, та не врахував, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, зберігаються пільги, компенсації і гарантії передбачені Законом України «Про Національну поліцію» для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 є пенсіонером Збройних Сил України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1.

Згідно з наказом УМВС України на залізничному транспорті від 06.03.2008 № 17 о/с, майор міліції ОСОБА_2 звільнений зі служби в міліції у запас (з постановкою на військовий облік) відповідно до пункту 64 «б» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114.

Відповідно до витягу з наказу від 06.03.2008 № 17 о/с вислуга років позивача у пільговому обчисленні станом на день звільнення складала 19 років 11 місяців 08 днів.

02.08.2018 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Київській області з заявою, в якій вказував на необхідність здійснення перерахунку та виплати пенсії з урахуванням пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з моменту виникнення права на перерахунок.

Листом № 2663/Ш-01 від 30.08.2018 Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача, що пенсія позивачу нараховується на підставі статті 13 Закону № 2262-XII у розмірі 56 % від грошового забезпечення, у зв'язку зі звільненням через хворобу в запас. Правових підстав для перерахунку пенсії позивача з врахуванням пункту «а» статті 13 Закону № 2262-XII немає, оскільки позивач згідно розрахунку вислуги років на пенсію, поданого УМВС України на залізничному транспорті, звільнений з органів внутрішніх справ України по ст. 64 п. «б» у запас, а не у відставку.

Вважаючи таку відмову відповідача неправомірною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що оскільки позивача звільнено зі служби у запас у зв'язку з хворобою, то відповідно до вимог закону ОСОБА_2 правомірно призначено пенсію у розмірі 56 % грошового утримання, а тому, немає підстав проведення перерахунку та виплати пенсії позивачу у розмірі 61% суми грошового забезпечення, що свідчить про неправомірність вимог позивача.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Приписами частини 3 статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон № 2262-ХІІ), перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених для поліцейських.

Згідно з ч. 4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв'язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв'язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону.

Відтак, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», яка набирала чинності з дня її опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», встановлено грошове забезпечення поліцейських.

Постановою Кабінету Міністрів від 18.11.2015 № 947, чинною станом на 01.01.2016, внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та затверджено нові схеми посадових окладів керівних працівників та спеціалістів міжрегіонального та регіональних територіальних органів МВС та керівних працівників та спеціалістів міжрегіональних територіальних органів Національної поліції.

Відповідно до абз. 2 п. 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Оскільки постановою Кабінету Міністрів України № 988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» встановлено грошове забезпечення поліцейських, яке, за своїми складовими є ідентичним складовим колишніх працівників міліції, але за розміром більшим, таке збільшення є безумовною підставою для перерахунку пенсії позивача, як колишнього працівника міліції.

Правова позиція позивача обґрунтована тим, що його пенсія підлягає перерахунку з 01.01.2016 з урахуванням п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону № 2262-XII із розрахунку 55 % відповідних сум грошового забезпечення (як звільненому з ОВС України «через хворобу»).

Пунктом «а» статті 13 Закону України № 2262 - XII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я, особам, звільненим зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 2,3 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції: 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції.

Суд першої інстанції вірно вказав, що зміни до статті 13 Закону № 2262 - XII внесено згідно із Законом № 580-VIII від 02.07.2015 та застосовуються до осіб, звільнених зі служби в поліції на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а відтак необхідною обставиною, з існуванням якої законодавець пов'язує наявність у особи права на призначення пенсії у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, є звільнення у відставку за віком або за станом здоров'я, на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, як вказано вище, наказом Управління МВС України на залізничному транспорті №17 о/с від 06.03.2008, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, ОСОБА_2 - майор міліції, звільнений у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «б» (через хворобу) з 07.03.2008. Вислуга на день звільнення складала 19 років 05 місяців 27 днів.

У зв'язку з виявленими помилками в раніше наданому до ГУ ПФУ в Київській області розрахунку, Управління МВС України на південно-західній залізниці надано новий розрахунок від 15 березня 2010 року, згідно з яким загальна вислуга на 07 березня 2008 року для призначення пенсії складає 22 роки 02 місяці 04 дні.

Згідно з свідоцтвом про хворобу № 182, позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки позивача звільнено з органів внутрішніх справ 06.03.2008, так як в Національній поліції позивач службу не проходив, тому ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» не може застосовуватись до позивача.

При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів вказує на необґрунтованість доводів апелянта про неправомірне посилання на норми, які регламентують перерахунок пенсії, позаяк його вимоги обґрунтовані тим, що він має право на пільги, компенсації та гарантії передбачені Законом України «Про Національну поліцію», а тому просить здійснити перерахунок. Отже, виходячи з суті позовних вимог, посилання на норми, зокрема, статті 63 Закону №2262-XII є обґрунтованими.

Водночас, суд апеляційної інстанції вказує на те, що в частині визначення відсоткового співвідношення розміру пенсії до грошового забезпечення, то позивачу таке співвідношення було визначено при призначенні пенсії, а відтак, воно не підлягає перегляду при перерахунку, позаяк вказане співвідношення є сталим, та не може змінюватись при здійсненні перерахунку пенсії в зв'язку із зміною розміру грошового забезпечення.

В контексті наведеного вище, вірним є висновок суду першої інстанції, який вказав, що оскільки позивача звільнено зі служби в запас у зв'язку з хворобою, то відповідно до наведених норм він не має права на призначення пенсії у розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення, яка призначається звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я та на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», а відповідачем вірно застосовано при обрахунку пенсії позивача 56% грошового утримання (50% за 20 років вислуги і по 3% за 2 роки вислуги).

Серед іншого доводи апелянта містять посилання на ст. 22 Конституції України, якими передбачено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Разом з тим, колегія суддів не враховує такі доводи апелянта, позаяк в межах даних правовідносин не вбачається скасування, звуження змісту чи обсягу прав позивача, зокрема, в сфері пенсійного забезпечення.

Враховуючи викладене, в межах даних правовідносин колегія суддів не вбачає протиправних дій або бездіяльності відповідача, які б могли стати підставою для задоволення позову та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 61% від грошового забезпечення, позаяк норми, на які посилається апелянт не підлягають застосуванню до останнього.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, зазначений обов'язок виконано, та у встановленому порядку обґрунтовано правомірність своїх дій та рішень в межах даного спору.

Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.11.2018 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук