Справа № 826/11367/18
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 лютого 2019 року 11:32 № 826/11367/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г. при секретарі судового засідання Багрій М.В., за участі позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Яцишена Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства культури України
про визнання протиправним та скасування Наказу № 77 від 24.01.2018, зобов'язання вчинити дії, -

На підставі ч. 1 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 27 лютого 2019 року проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 243 названого Кодексу. Під час проголошення скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту рішення.

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) до Міністерства культури України (01601, м. Київ, вул. Івана Франка, буд. 19, ) про визнання протиправним та скасування Наказу Міністерства культури України № 77 від 24.01.2018 та зобов'язання Міністерства культури України в місячний термін розглянути статут Релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота» та заяву уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 про реєстрацію статуту Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти та прийняти відповідне рішення, про яке не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомити уповноваженому представнику релігійної конференції Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки наведені Міністерством культури України пояснення не містять правомірних підстав для відмови у реєстрації статуту релігійної організації.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що під час утворення релігійної організації Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти не було дотримано вимог чинного законодавства щодо реєстрації релігійної організації, що у свою чергу унеможливлює загальний розгляд Міністерством культури України та ухвалення, відповідно до статей 14, 15 Закону рішення про реєстрацію чи про відмову в реєстрації статуту Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду у підготовчому провадженні.

В судовому засіданні 27 лютого 2019 року позивач позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

У судовому засіданні 27.02.2019 на підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 у справі № 826/27708/15, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.07.2017, було зобов'язано Міністерство культури України в місячний термін розглянути статут Релігійної організації "Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота" та заяву уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 про реєстрацію статуту Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти та прийняти відповідне рішення про яке не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомити уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1.

Судами було встановлено, що 24.06.2015 на релігійній конференції Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти представники релігійних організацій, що беруть участь у конференції (ОСОБА_1, представник Релігійної громади віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти у Печерському районі міста Києва згідно із протоколом загальних зборів віруючих громадян релігійної організації «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі міста Києва» від 23.06.2015; та ОСОБА_3, представник Релігійної громади віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти у Шевченківському районі міста Києва згідно із протоколом загальних зборів віруючих громадян релігійної організації «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва» від 22.06.2015) утворили релігійне об'єднання «Релігійне об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота».

06 липня 2015 року уповноважений представник релігійної конференції Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 подав на реєстрацію до Міністерства культури України статут Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти (вхідний реєстраційний номер заяви про реєстрацію статуту № 5237/0/5-15 від 14.07.2015).

Листом від 06.08.2015 №678/18-15 Міністерство культури України повідомило про невідповідність п. 3.2 Стандарту надання адміністративної послуги з реєстрації статуту (положення) поданих для реєстрації установчих документів, що унеможливлює прийняття відповідного рішення щодо реєстрації Статуту, а тому запропоновано усунути недоліки поданих документів до 12.08.2015.

11 серпня 2015 року уповноважений представник релігійної конференції Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 подав до Міністерства культури України заяву про усунення виявлених недоліків документів, поданих для реєстрації статуту Релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота» (вх. № 5912/015-15 від 11.08.2015).

Листом від 06.10.2015 № 852/18-15 Міністерство культури України повідомило Уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1, що відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та пункту 5.1 Стандарту надання адміністративної послуги з реєстрації статуту (положення) релігійної організації, затвердженого наказом Мінкультури від 18.04.2012 № 366 Міністерство культури України направило запит до Київської міської державної адміністрації для отримання інформації щодо діяльності релігійних громад - «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва», «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі м. Києва, що входять до складу новоутвореної релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота».

В подальшому, листом від 17.11.2015 № 971/18-15 Міністерство культури України повідомило Громадську організацію «Інститут душевної релігії», що заяву уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 щодо реєстрації статуту Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти розглянуто. Оскільки, з пакету документів, поданого відповідно до Стандарту, для реєстрації статуту Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти вбачається, що засновниками зазначеної релігійної організації вказано дві новоутворені релігійні громади, а саме: «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва» (відповідно до протоколу утворена 23.06.2015) та «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва» (відповідно до протоколу утворена 22.06.2015), статути яких, за даними Київської міської адміністрації, не зареєстровані, то, у зв'язку із цим, Міністерство культури України повертає документи, подані на реєстрацію для доопрацювання.

На виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 по справі № 826/27708/15, листом Державного секретаря Міністерства культури України ОСОБА_4 від 04.08.2017 № 2877/11/13-17 було повідомлено позивачу про неможливість виконання Міністерством культури України постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 у зв'язку з відсутністю заяви уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1, статуту Релігійної організації "Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота" та необхідного пакету документів.

Листом уповноваженого представника релігійної конференції Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти ОСОБА_1 від 19.10.2017 Державному секретарю Міністерства культури України ОСОБА_4 було повідомлено, що, оскільки листом Міністерства культури України вих. № 971/18-15 від 17.11.2015 документи, подані для реєстрації статуту Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти, було повернуті Громадській організації «Інститут душевної релігії», зазначена громадська організація із листом вих. № 1085 від 23.12.2015 повернула до Міністерства культури України надіслані на її адресу документи, що підтверджується описом вкладення, завіреним поштовим штемпелем, та чеком до поштового відправлення №269, а також описом вкладення та чеком до поштового відправлення №307, яким було повторно відправлено до Міністерства культури України запечатаний конверт із поштовим відправленням № 269, яке повернулося відправнику через те, що Міністерство культури України протягом місяця не отримувало надіслане на його адресу поштове відправлення, а також повідомленням про вручення поштового відправлення № 307 представнику за довіреністю Міністерства культури України на прізвище Трофимчук, підпис про отримання датований 05.02.2016. Водночас, до вищевказаного листа позивачем додано дублікати зазначених документів згідно із наведеним у листі переліком.

Позивачем отримано відмову в реєстрації статуту релігійної організації від 24.01.2018 № 293/18-18 та наказ Міністерства культури України № 77 від 24.01.2018 «Про відмову в реєстрації статуту релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота». Як вбачається зі змісту відмови в реєстрації статуту релігійної організації від 24.01.2018 № 293/18-18, підставами для винесення оскаржуваного наказу стало:

1) до Міністерства культури України не були надані статути релігійних організацій, які є засновниками Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти;

2) у загальних зборах віруючих громадян релігійних громад Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти брали участь по 2 особи, тоді як статут релігійної громади реєструється за заявою не менше 10 осіб;

3) без статутів неможливо встановити необхідні відомості про релігійні громади Релігійного об'єднання віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти, такі, як вид релігійної організації, віросповідна приналежність і місцезнаходження, місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного об'єднання, майновий стан релігійної організації, права на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів тощо;

4) за повідомленням Київської міської державної адміністрації статути релігійних громад не зареєстровані, у зв'язку з чим відсутні відомості про їх соціальну, культову діяльність;

5) набуття статусу правоздатності, що є підставою для участі в заснуванні релігійного об'єднання, яке може бути репрезентоване релігійним центром або управлінням, відбувається лише з моменту реєстрації статуту релігійної організації;

6) протоколи загальних зборів релігійних громад містять внутрішні суперечності, зокрема щодо визначення організаційно-правової форми;

7) низка поданих на реєстрацію статуту документів є ксерокопіями, не мають належного засвідчення, подані в якості, що не дає можливості їх прочитати;

8) перелік релігійних організацій, що входять до складу об'єднання, в частині визначення релігійного центру як складової релігійного об'єднання суперечить ч. 2 cт. 7 закону про свободу совісті;

9) в п. 1.1 розділу 1 Статуту зазначено, що релігійний центр є юридичною особою, тоді як реєстрація статуту релігійної організації не наділяє ії статусом юридичної особи;

10) п.п. 1.2, 2.1, 2.2. Статуту потребує узгодження з ч. 2 cт. 7 та ч. 1 cт. 9 закону про свободу совісті;

11) повне найменування релігійного центру, вказане у п. 1.3 Статуту, не відповідає написанню найменування на титульному аркуші Статуту, в супровідних документах, протоколі конференції від 10.08.2015, і потребує доопрацювання згідно із вимогами наказу Міністерства юстиції України від 05.03.2012 № 368/5;

12) входження релігійного центру до складу релігійного об'єднання, як визначеного в п.п. 1.1, 1.2, 2.1 Статуту, так і того, яке даний центр не репрезентує, а до якого він входить окремо всупереч вимогам cт. 12 закону про свободу совісті, є невідповідністю, яка комплексно зачіпає та потребує врегулювання п.п. 1.1, 1.2, 2.1, 2.2, 2.3, 3.1, 3.2, 3.3, 3.6, 3.7, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.8, 4.9, 4.10, 5.2 та ін. Статуту;

13) пунктом 3.6 Статуту релігійна конференція всупереч розділу 4 Статуту розглядається не як орган управління, а як окрема структура, що діє фактично паралельно;

14) можливість виключення релігійних громад зі складу релігійного об'єднання релігійною конференцією або релігійним центром на підставі п. 3.6 Статуту через припинення їх діяльності є втручанням в діяльність релігійних громад, що необґрунтовано обмежує право на колективне віросповідання членів релігійних громад;

15) положення п.п. 4.5, 4.7, 4.9, 4.10 Статуту щодо повноважень Хранителя віри суперечать положенням п.п. 4.3, 4.8, 5.1, 5.2 Статуту щодо компетенції релігійної конференції;

16) Статут містить внутрішні суперечності та технічні помилки, що потребують усунення.

Незгода позивача із вищевказаним наказом зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» Міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, які підписує міністр.

Відповідно до Положення про Міністерство культури України, затвердженого Указом Президента від 06.04.2011 № 388/2011 Міністерство культури України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство культури України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо формування державної політики у сфері кінематографії, формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах культури та мистецтв, охорони культурної спадщини, вивезення, ввезення і повернення культурних цінностей, державної мовної політики, а також спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері міжнаціональних відносин, релігії та захисту прав національних меншин України. Міністерство культури України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України.

Міністерство культури України у межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, організовує і контролює їх виконання.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і змінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об'єднання, що складаються з вище зазначених релігійних організацій.

Порядок реєстрації статутів релігійних організацій визначається Законом України «Про свободу совісті та релігійні організації», та Стандартом надання адміністративних послуг з реєстрації статутів (положень) релігійних організацій, затвердженим наказом Мінкультури від 18.04.2012 № 366, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.08.2012 № 1415/21727 (далі - Стандарт).

Відповідно до частини другої статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», релігійні центри, управління, монастирі, релігійні братства, місії та духовні навчальні заклади подають на реєстрацію статут (положення) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії.

Орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам.

У необхідних випадках орган, який здійснює реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, може зажадати висновок місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів. У цьому разі рішення про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій приймається у тримісячний термін.

Статтею 15 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено, що у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству.

В пункті 6.1 розділу VI Стандарту продубльовано вищевказане положення статті 15 Закону.

Підпунктом 3.1. розділу III Стандарту встановлено, що для реєстрації статуту (положення) релігійного центру (управління), що згідно з частиною другою статті 7 Закону представляє релігійне об'єднання, до Мінкультури подається заява, засвідчена підписом уповноважених представників (уповноваженого представника) загальних зборів засновників (установчого з'їзду (конференції) засновників тощо), що утворюють таке релігійне об'єднання.

Разом із заявою до Мінкультури подається статут (положення) релігійного центру (управління) у трьох примірниках.

До статуту (положення) релігійної організації на підтвердження відомостей, викладених у ньому згідно з вимогами статті 12 Закону, додатково подаються:

належним чином засвідчена копія рішення (витяг) про утворення релігійного об'єднання та затвердження (прийняття) статуту (положення) релігійного центру чи управління (протокол загальних зборів засновників, установчого з'їзду (конференції) засновників тощо). Це рішення повинно містити відомості, що підтверджують повноваження представників релігійних організацій (релігійних громад, релігійних центрів чи управлінь), що беруть участь у створенні релігійного об'єднання, представляти такі релігійні організації (релігійні громади, релігійні центри чи управління) на відповідному зборі, з'їзді, конференції тощо;

перелік релігійних організацій, що входять до складу релігійного об'єднання на дату подання документів, засвідчений підписом уповноважених представників (уповноваженого представника) загальних зборів засновників (установчого з'їзду (конференції) засновників тощо);

належним чином засвідчена копія документа про право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням релігійної організації, зазначеним у статуті (положенні).

Судом встановлено, що на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 по справі № 826/27708/15 відповідач листом від 04.08.2017 № 2877/11/13-17 звернувся до позивача з проханням направити на адресу Міністерства заяву представника релігійної конференції релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота» та необхідного пакету документів з метою їх розгляду та прийняття відповідного рішення. Оскільки станом на момент звернення з вищевказаним листом у відповідача були відсутні заява та необхідний пакет документів для прийняття рішення про реєстрацію статуту у зв'язку з їх поверненням позивачу.

Проте відповідачем було розглянуто дублікати установчих документів релігійної організації "Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини -Душевна спільнота", що повторно надійшли до Міністерства (вх. № 7670/0/5-17 від 24.10.2017) разом з заявою уповноваженого представника релігійної конференції об'єднання ОСОБА_1

Згідно з поданими документами, засновниками Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти є дві новоутворені релігійні громади, а саме: «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва» (відповідно до протоколу утворена 22.06.2015) та «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва» (відповідно до протоколу утворена 23.06.2015).

Судом встановлено, що також не заперечується сторонами у справі, статути (положення) релігійних організацій, що є засновниками релігійної організації Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти, до Міністерства культури України надані не були.

Враховуючи те, що статут (положення) релігійної організації є документом, який відповідно до цивільного законодавства визначає правоздатність релігійної організації, то ненадання статутів релігійних організацій, що є засновниками Центру, позбавило відповідача можливості перевірити правомочність (легітимність) дій, які були вчинені під час обрання та призначення персоналу (представників) вище згаданих релігійних громад, а також законності обрання персоналу (представників) Центру.

Крім того, судом встановлено, що засновниками релігійних організацій «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва» (відповідно до протоколу утворена 22.06.2015) та «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва» (відповідно до протоколу утворена 23.06.2015), є по дві особи відповідно.

У свою чергу, стаття 14 Закону передбачає, що для реєстрації статуту релігійної громади, необхідно не менше десяти чоловік.

Міжнародний пакт про громадянські і політичні права у ч. 3 ст. 18 встановлює, що свобода сповідувати релігію чи переконання може піддаватися лише таким обмеженням, які визначені законами і необхідні для: охорони суспільної безпеки, порядку, здоров'я, моралі, основних прав та свобод інших осіб. Дане положення знайшло своє відображення в ч. 2 ст. 35 Конституції України і ч. 4 ст. 3 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Тому, у зв'язку з тим, що статути (положення) релігійних організацій «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини -Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва» та «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва» до Міністерства не надані, неможливо встановити відомості, які відповідно до статті 12 Закону обов'язково повинні міститися в статуті засновника релігійної організації, а саме: вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження, місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного об'єднання, майновий стан релігійної організації, і, що найважливіше, права релігійної організації на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів тощо.

З метою прийняття обґрунтованого рішення щодо реєстрації статуту Центру, керуючись положеннями частини четвертої статті 14 Закону, відповідач звернувся до Київської міської державної адміністрації з проханням надати наявну інформацію про соціальну, культову діяльність релігійних організацій «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва» та «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва», які є засновниками релігійного Центру. За повідомленням Київської міської державної адміністрації статути вищезазначених релігійних громад не зареєстровані, у зв'язку з чим відсутні відомості про їх соціальну, культову діяльність.

Отже, відповідач не міг встановити, чи в рамках чинного законодавства релігійні організації «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини -Душевна спільнота у Печерському районі м. Києва» та «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота у Шевченківському районі міста Києва» здійснюють свою діяльність, не порушуючи при цьому суспільну безпеку, порядок, здоров'я, мораль, основні права та свободи інших осіб.

Також, судом встановлено, що позивачем з метою реєстрації статуту релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота» до Міністерства було направлено пакет документів, що включав в себе:

- заява щодо виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016;

- лист Інституту Душевної релігії від 23.12.2015;

- заява про усунення виявлених недоліків від 11.08.2015;

- статут релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота»;

- протокол релігійної конференції від 10.08.2015;

- свідоцтво про право власності на житло від 23.12.2003;

- відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- заява від 10.08.2015;

- заява про реєстрацію статуту «Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота» від 06.07.2015;

- протокол релігійної конференції від 24.06.2015;

- протокол загальних зборів релігійної організації «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти у Печерському районі міста Києва» від 23.06.2015;

- протокол загальних зборів релігійної організації «Релігійна громада віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти у Шевченківському районі міста Києва» (дата написана нерозбірливо);

- перелік релігійних організацій, що входять до складу релігійного об'єднання станом на 06.07.2015;

- копії паспорта ОСОБА_1

Однак, всі документи, окрім заяви про реєстрацію статуту «Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота» від 06.07.2015 та статуту релігійної організації «Релігійний центр віруючих в найвищу цінність людини - Душевна спільнота», були надані без належного засвідчення та є неякісними ксерокопіями, а окремі примірники подані в якості, що не дає можливості їх прочитати.

Таким чином, суд зазначає, що під час утворення релігійної організації Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти не було дотримано вимог чинного законодавства щодо реєстрації релігійної організації, що у свою чергу дає можливість суду зробити висновок про те, що відповідач приймаючи наказ від 24.01.2018 № 77 діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, твердження позивача, що відповідач відмовляючи у реєстрації статуту релігійної організації Релігійного центру віруючих в найвищу цінність людини - Душевної спільноти порушило права позивача на свободу віросповідання, свободу об'єднання у спільній віросповідній діяльності та утворення релігійних організацій, гарантовані ст. ст. 3, 7, 8, 9, 12, 13, 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», ст.ст. 9, 11 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом відхиляються з наступних підстав.

Положення частини третьої статті 8 та вимоги частини першої статті 7, статті 12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачають, що релігійні громади не повинні обов'язково повідомляти державні органи про своє утворення, однак набуття статусу правоздатності, що є підставою для участі в заснуванні релігійного об'єднання, яке може бути репрезентоване релігійним центром або управлінням, відбувається лише з моменту реєстрації статуту релігійної організації в порядку визначеному законодавством.

Отже, враховуючи вищевикладене, позивачем не дотримано вимоги законодавства по порядку реєстрації статуту релігійної організації, а отже відмова відповідача у відповідній реєстрації не є втручанням відповідача у свободу віросповідання, свободу об'єднання у спільній віросповідній діяльності та утворення релігійних організацій.

В силу норми ч. 2 ст. 19 Конституції України посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати у зв'язку із відмовою у задоволенні позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями 77-78, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги).

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07 березня 2019 року.

Суддя Н.Г. Вєкуа