Справа № 200/14809/18-а
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 р. Справа№200/14809/18-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В.,

при секретарі судового засідання Скрипник К.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення про скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (адреса: 84600, АДРЕСА_1) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 37), в якому просить:

- скасувати постанову від 03.11.2016 року № 0536/6384/6384/17 про припинення щомісячної страхової виплати позивачу;

- зобов'язати відповідача відновити нарахування та виплату щомісячної страхової виплати в розмірі 9359,94 грн.;

- зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість по щомісячній страховій виплаті позивачу, яка виникла з 01.11.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу були призначені страхові виплати в порядку, передбаченому Законом України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування. З листопада 2016 року позивачу припинено виплату соціальних виплат, у зв`язку із не підтвердженням фактичного місця проживання позивача. Позивач вважає постанову відповідача про припинення соціальних виплат протиправною та такою, що порушує його конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача до суду надав відзив проти адміністративного позову. У відзиві відповідач зазначив, що позивач у визначеному законодавством порядку не вживав заходів, спрямованих на отримання належної йому суми соціальних виплат та у звязку з цим не зміг отримати вказані виплати. На думку представника відповідача, позивачем не надано до суду доказів того, що він був позбавлений права і можливості реалізувати своє право на соціальне забезпечення, гарантоване Конституцією України в порядку, визначеному, зокрема Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. У звязку з чим, представник відповідача вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 27.12.2018 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 16.01.2019 року замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 04.02.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

04.03.2019 року судом відкладено розгляд справи.

Позивач до судового засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні проти доводів позовної заяви заперечував, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, просив в задоволені позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії ВЕ №303243.

У відповідності з довідкою від 11.11.2014 року № 1426/2611 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивач є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України: 84600, АДРЕСА_1, фактичне місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до довідки Міністерства охорони здоровя України серії МСЕ № 052948 ОСОБА_2 встановлено першу групу інвалідності безстроково.

З листа відповідача від 02.11.2018 року № 01-04.1/3974 вбачається, що ОСОБА_2 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа по 30.10.2016 року, та з 01.11.2016 року страхова виплата потерпілому була припинена згідно протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 49 від 28.10.2016 року виконавчого комітету Краматорської міської ради.

Позивач є особою, що отримує страхові виплати відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування, перебуває на обліку в Управлінні виконавчої дирекція Фонду соціального страхування в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення.

Постановою начальника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Краматорську від 03.11.2016 року №0536/6384/6384/17 позивачу з 01.11.2016 року були припинені страхові виплати на підставі п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі протоколу № 49 від 28.10.2016 УПСЗН.

Спірним питанням даної справи є правомірність постанови від 03.11.2016 року №0536/6384/6384/17 про припинення щомісячної страхової виплати позивачу з підстав, які не передбачені ст.46 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Частиною 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: "перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов'язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою" (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

За рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України": перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

У справі "Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначено Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105-XIV (надалі Закон № 1105-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Частиною 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з'ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов'язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (надалі Закон № 1706-VII) для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (ч. 2 ст. 7 Закону № 1706-VII).

Як зазначено вище, 03.11.2016 року відповідачем прийнято постанову про припинення щомісячної страхової виплати, якою постановлено, відповідно до ст. 46 Закону України від 23.09.1999 року № 1105-ХІV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" припинити виплату особі, яка має на неї право, ОСОБА_2 номер справи 6384, номер випадку 6384, щомісячної грошової суми (вид виплати 410, КЕКВ 2730.03) в розмірі 9359,94 грн. Причина припинення: згідно протоколу № 49 від 28.10.2016 року УПСЗН. Виплату припинено з 01.11.2016 року.

Проте відповідачем не зазначено, яка саме з підстав, визначених ст. 46 Закону №1105-XIV, є причиною припинення виплати пенсії позивачу.

Як вбачається зі змісту витягу із протоколу №49 від 28.10.2016 року позивачу відмовлено у призначенні (відновленні) страхових виплат на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 12.10.2016 року № 11957.

Суд зазначає, що положення ст. 46 Закону №1105-XIV не містять такої підстави для припинення страхових виплат. Водночас відповідачем не указано іншої норми закону, яка передбачає припинення страхових виплат позивачу, тобто не вмотивовано, яким законом керувався відповідач при прийнятті постанови.

Отже, відповідач прийняв постанову про припинення щомісячної страхової виплати №0536/6284/6384/17 від 03.11.2016 року не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); недобросовісно; непропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання протиправною та скасування постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 03.11.2016 року № 0536/6384/6384/17 про припинення щомісячної страхової виплати позивачу.

Враховуючи вищевикладені висновки суду, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу з моменту припинення страхових виплат.

Посилання відповідача на підстави для припинення соціальних виплат, які вказані у Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, суд не бере до уваги, оскільки відповідачем не здійснено посилання на цей Порядок як на підставу для припинення страхових виплат у постанові відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань про припинення щомісячної страхової виплати 03.11.2016 року № 0536/6384/6384/17.

Як вбачається із відзиву на адміністративний позов підставою для призупинення виплат є те, що термін дії її довідки ВПО був обмежений до 11.11.2016 року. Разом із тим, станом на день винесення спірної постанови 03.11.2016 року строк дії довідки не закінчився.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем призупинення страхових виплат позивачу відбулось безпідставно.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання страхових виплат, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

З огляду на викладене, з метою поновлення порушеного права позивача на отримання щомісячної страхової виплати, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Заявлені позовні вимоги про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії не містять вимоги про визнання протиправним та скасування постанови про припинення щомісячної страхової виплати особі, яка має на неї право у разі смерті потерпілого від 03.11.2016 року № 0536/6384/6384/17.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред'явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що питання стосовно судового збору судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (адреса: 84600, АДРЕСА_2) до Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 37) про скасування постанови та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити.

Скасувати постанову Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення від 03.11.2016 року № 0536/6384/6384/17 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_2.

Зобов'язати Управління виконавчої дирекція Фонду соціального страхування в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення відновити нарахування та виплату щомісячної страхової виплати в розмірі 9359,94 грн., нарахувати та виплатити заборгованість по щомісячній страховій виплаті ОСОБА_2, яка виникла з 01.11.2016 року.

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 05.03.2019 року.

Повний текст рішення виготовлено 06.03.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Загацька Т. В.