Справа № 1440/2113/18
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2113/18

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Шляхтицького О.І.,

суддів: Потапчука В.О., Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Миколаївського міського голови про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Миколаївського міського голови щодо підписання рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2000 року, яким внесено зміни до пункту 1 рішення міської ради № 17/20 від 03.03.2000 року з викладенням його в такій редакції: «Доручити виконкому міської ради до 1 січня внести зміни і пропозиції щодо присвоєння одній із вулиць м. Миколаєва імені Олійника А.О. Перейменувати вулицю Паркову у вулицю Олійника А.О.» та зобов'язати Миколаївського міського голову підписати рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2000 року (далі Рішення), яким внесено зміни до пункту 1 рішення міської ради № 17/20 від 03.03.2000 року з викладенням його в такій редакції: «Доручити виконкому міської ради до 1 січня внести зміни і пропозиції щодо присвоєння одній із вулиць м. Миколаєва імені Олійника А.О. Перейменувати вулицю Паркову у вулицю Олійника А.О.».

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що з наданої виконкомом Миколаївською міською радою відповіді на інформаційний запит від 23.07.2018 № 1-172/02.02.03-09 вбачається, що Рішення не підписав Миколаївський міський голова. На думку позивача вказана обставина свідчить про невиконання Миколаївським міським головою обов'язку, встановленого частиною п'ятнадцятою статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту Миколаївської міської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року позовні вимоги було залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та задовольнити позов.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Обставини справи.

Судом першої інстанції було встановлено, що 23.07.2018 позивач звернувся до Миколаївської міської ради із запитом на інформацію (№ І-172/02.02.03-03), в якому просив повідомити, чи було Рішення підписано Миколаївським міським головою, та видати копію Рішення.

Листом від 26.07.2018 року за підписом першого заступника міського голови позивач був повідомлений про те, що «… згідно з архівним витягом від 25.07.2018 № 1-188/23.03-02 Стенограми двадцять шостої сесії Миколаївської міської ради ХХХІІІ скликання, а саме виступі міського голови наявна інформація про пропозицію міського голови щодо внесення на голосування та внесення змін до п. 1 рішення міської ради «Про увіковічення пам'яті Миколаївського міського голови Олійника А.О.» від 03.03.2000 року, виклавши його в такій редакції: «Доручити виконкому міської ради до 1 січня внести зміни і пропозиції щодо присвоєння одній із вулиць м. Миколаєва імені Олійника А.О. Перейменувати вулицю Паркову у вулицю Олійника А.О.». Також, у вказаному витязі наявні інформація про прийняття вказаного рішення. Листом архівного відділу Миколаївської міської ради від 25.07.2018 № 1-188/23.03-02 надано архівну копію рішення Миколаївської міської ради від 21.12.2000 року № 26/1 «Про перейменування вулиці Паркової у вулицю Анатолія Олійника та внесення змін до п. 1 рішення міської ради від 03.03.2000 № 17/20, виклавши його в такій редакції: «Доручити виконкому міської ради до 01.05.2000 внести пропозиції щодо присвоєння одній із вулиць м. Миколаєва імені міського голоси А.О. Олійника». Інформації про підписання іншого рішення міським головою архівним відділом Миколаївської міської ради не надано, а отже надати Вам інше рішення, яким внесено зміни до п. 1 рішення Миколаївської міської ради «Про увіковічення пам'яті Миколаївського міського голови Олійника А.О.» від 03.03.2000 № 17/20, не можливо у зв'язку з його відсутністю …».

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» не передбачений обов'язок голови міської ради щодо підписання рішення, прийнятого іншим складом ради

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, преамбулою Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (далі Закон) передбачено, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Положення статті 42 (глава 3 сільський, селищний, міський голова) вказаного Закону регламентують повноваження сільського, селищного, міського голови.

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації.

Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

За змістом частини 4 статті 42 Закону вбачається, що сільський, селищний, міський голова: забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; вносить на розгляд ради пропозицію щодо кандидатури на посаду секретаря ради; вносить на розгляд ради пропозиції про кількісний і персональний склад виконавчого комітету відповідної ради; вносить на розгляд ради пропозиції щодо структури виконавчих органів ради, апарату ради та її виконавчого комітету, їх штатів, встановлених відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку, цільових програм з інших питань самоврядування, місцевого бюджету та звіту про його виконання, рішень ради з інших питань, що належать до її відання; оприлюднює затверджені радою програми, бюджет та звіти про їх виконання; призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів; скликає загальні збори громадян за місцем проживання; вносить на розгляд ради пропозиції про утворення спеціалізованої установи з надання безоплатної первинної правової допомоги; вносить на розгляд ради пропозиції щодо кандидатури на посаду керівника установи з надання безоплатної первинної правової допомоги; забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету; є розпорядником бюджетних коштів, використовує їх лише за призначенням, визначеним радою; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства; звертається до суду щодо визнання незаконними актів інших органів місцевого самоврядування, місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права та інтереси територіальної громади, а також повноваження ради та її органів; укладає від імені територіальної громади, ради та її виконавчого комітету договори відповідно до законодавства, а з питань, віднесених до виключної компетенції ради, подає їх на затвердження відповідної ради; веде особистий прийом громадян; забезпечує на відповідній території додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян та їх об'єднань; бере участь у здійсненні державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності в межах та у спосіб, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності"; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів; видає розпорядження у межах своїх повноважень.

Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень (частина 5 стаття 42 Закону).

З аналізу наведених норм діючого законодавства не вбачається покладення на міського голову, як суб'єкта владних повноважень, який повинен діяти виключно на підставі та в межах відповідних повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, правового обов'язку по підписанню рішення прийнятого іншим складом міської ради та під час тривання повноважень іншого міського голови, який згідно частини 4 статті 42 Закону і повинен був підписувати таке рішення.

Окремо колегія суддів зазначає, що згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України).

Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Колегія суддів зазначає, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Отже, з викладеного, суд апеляційної інстанції робить висновок, що обов'язковою умовою надання правового захисту відпорній особі судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів саме цієї особи на момент її звернення до суду, а відтак судовому захисту підлягають порушені права свободи та інтереси, належні безпосередньо заявникам.

Аналогічну правову позицію вислови Верховний суд України у постанові від 01 грудня 2015 року, справа №800/134/15.

Порушення має, на думку колегії суддів, бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим, водночас з аналізу матеріалів справи не вбачається, а позивачем не доведено, що відсутність факту підписання Рішення зачіпає права позивача.

Тому, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд першої інстанції помилково не встановив чи було підписане прийняте міською радою рішення від 21 грудня 2000 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відсутність повноважень міського голови, як таких, на підписання рішення ради прийняте нею під час тривання повноважень іншого міського голови, саме по собі робить факт підписання/не підписання рішення таким, що не має значення для вирішення спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішенні, ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку щодо спірних правовідносин.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2018 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Потапчук В.О. Семенюк Г.В.