Справа № 657/2670/17
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 657/2670/17

П'ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Осіпова Ю.В., Єщенка О.В.

за участю секретаря: Гошуренко Н.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 17 жовтня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Каланчацької селищної ради про скасування рішень органу місцевого самоврядування -

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила скасувати рішення Каланчацької селищної ради ХVІІІ сесії V скликання № 147 від 19.10.2007 року «Про списання житлових будинків» в частині списання та зняття з реєстраційного обліку житлового будинку, який належить позивачу ОСОБА_1, розташованого по АДРЕСА_1; скасувати рішення ХVІІІ сесії VІ скликання № 84 від 18.04.2011 року «Про припинення права користування земельними ділянками» в частині припинення права користування земельними ділянками: 1.1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_1 0,25 га та 1.2 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 0,18 га. АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Привільської сільської ради № 39 від 20.09.2000 року, зареєстрованого в БТІ за № 77 від 05.01.2001 року.

Рішенням Каланчацької селищної ради ХVІІІ сесії V скликання № 147 від 19.10.2007 року «Про списання житлових будинків» сільською радою вирішено списати та зняти з реєстраційного обліку вказаний житловий будинок. Згідно рішення підставою для розгляду даного питання був той факт, що позивач розібрала належний їй будинок і на момент прийняття вказаного рішення його фактично не було. Однак це не відповідає дійсності, оскільки будинок був в наявності, проте потребував капітального ремонту і до БТІ зміни про руйнацію житлового будинку в технічну документацію не вносились. Згідно технічного паспорту складеного БТІ спірний житловий будинок обліковується, акт руйнації будинку не складався, відповідної заяви про припинення права власності позивачем не надавався, а отже спірне рішення про списання житлових будинків є незаконним. Крім того, вказує, що ОСОБА_1 було надано в користування земельну ділянки 0,43 га., яка знаходиться в АДРЕСА_1. Позивача повідомлено про припинення права користування вказаною земельною ділянкою послугувала заява останньої про припинення права користування вказаною земельною ділянкою. Однак, про надання у власність чи користування земельної ділянки до 2002 року, тобто до набуття чинності новим Земельним кодексом України, набуте до 2002 року необхідно було зареєструвати, отже громадяни які отримали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди земельні ділянки у розмірах, які були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Крім того зазначає, що про спірні рішення сільської ради та про порушення своїх права позивач дізналася лише нещодавно в ДВС Каланчацького РУЮ, коли позивачу стало відомо про накладення арешту на будинок який їй належить.

За наслідками розгляду зазначеної справи Каланчацьким районним судом Херсонської області 17 жовтня 2018 року прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 особисто написала заяву про припинення права користування земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_1, а отже позовні вимоги є необґрунтованими.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з'ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 19.10.2007 року рішенням ХVІІІ сесії V скликання № 147 від «Про списання житлових будинків» списано та знято з реєстраційного обліку житловий будинку, який належав позивачу ОСОБА_1, розташованого по АДРЕСА_1 згідно свідоцтва від 05.01.2001 року про право власності? видане на підставі рішення виконкому Привільської сільської ради від 20.09.2000 р. № 39

Вказане рішення прийнято на підставі акту обстеження житлового будинку від 14.09.2007 року, складеного комісією в складі сільського голови Шендрик Ю.В., секретаря сільської ради ОСОБА_3, спеціаліста із земельних питань ОСОБА_4, бухгалтера сільської ради ОСОБА_5 Згідно вказаного акту вбачається, що в будинку по АДРЕСА_1 ніхто не проживає, так як він зруйнований, не придатний для проживання та відновлення. Відповідно до висновку комісії будинок ОСОБА_1 слід списати та зняти з обліку житлового фонду у статистичному управлінні. Факт руйнації вказаного будинку підтвердила і сама позивач ОСОБА_1 в ході судового розгляду.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтовані, оскільки ОСОБА_1 особисто написала заяву про припинення права користування земельними ділянками розташованими по АДРЕСА_1.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч.1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб'єкта владних повноважень, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1, як власник житлового приміщення, а саме: АДРЕСА_1 та користувач земельної ділянки за цією ж адресою, оскаржує дії відповідача щодо списання та зняття з реєстраційного обліку житлового будинку та припинення права користування земельними ділянками.

Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частини 1 статті 321 вказаного Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Статтею 346 Цивільного кодексу України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватно-правовим. Держава, юридичні особи публічного права, можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідачем є орган місцевого самоврядування, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

З урахуванням наведеного, вирішення питання про зняття будинку з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право власності або користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Спірні правовідносини в даному випадку стосуються права користування та розпорядження майном, а саме квартирою, якою користується позивач.

Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права позивача на житловий будинок, розташованого по АДРЕСА_1 та право користування земельними ділянками, а вимоги до Каланчацької селищної ради є похідними від них.

Таким чином, в даному випадку вбачається спір про захист права власності на житловий будинок і користування земельною ділянкою, який підлягає розгляду за правилами ЦПК України, публічно-правовий спір відсутній.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 16.05.2018 (справа № 337/2535/2017) та від 20.06.2018 (справа № 808/6982/15).

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відтак, позовні вимоги, за відсутності публічно-правового спору, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а провадження в справі підлягає закриттю.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув і ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною 1 статті 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі, роз'яснивши позивачеві право на звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 17 жовтня 2018 року скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Каланчацької селищної ради про скасування рішень органу місцевого самоврядування - закрити.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01.03.2019 року.

Головуючий суддя Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Осіпов Ю.В.