Справа № 2040/7040/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2019 р.Справа № 2040/7040/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Багмет А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Волошин Д.А.) від 08.11.2018 року (повний текст рішення складено 19.11.2018 року) по справі №2040/7040/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОФ"

до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Державної фіскальної служби України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "КОФ", звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі (за підписом голови комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації Гаврилко І.М.) №871459/34954338 від 06.08.2018 стосовно податкової накладної №28 від 27.07.2018 року та №871458/34954338 від 06.08.2018 стосовно податкової накладної №29 від 27.07.2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо не реєстрації податкових накладних №28 від 27 липня 2018 року та №29 від 27 липня 2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- зобов`язати Державну фіскальну службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №28 від 27 липня 2018 року №29 від 27 липня 2018 року датою її надсилання - 01.08 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що оскаржувані рішення податкового органу про відмову у реєстрації податкової накладної прийнято відповідачем з порушенням норм чинного законодавства. На вимогу фіскального органу, після зупинення реєстрації податкових накладних, платником податків були надані документи, але відповідачем були оцінені надані документи як такі, що складені з порушенням законодавства та/або не є недостатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної. Позивач вважає, що таке рішення відповідача суперечить приписам чинного законодавства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо не реєстрації податкових накладних, виписаних ТОВ "КОФ", №28 від 27 липня 2018 року та №29 від 27 липня 2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зобов`язано Державну фіскальну служби України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних - податкові накладні №28 від 27 липня 2018 року та №29 від 27 липня 2018 року датою їх надсилання 01 серпня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ТОВ "КОФ" за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України суму сплаченого судового збору у розмірі 5286,00 грн.

Не погодившись із судовим рішенням, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваного рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції невірно застосував приписи Податкового кодексу України (далі - ПК України) та не взяв до уваги приписи постанови КМУ №117 від 21.02.2018 року, а також застосував норми, які втратили чинність. Так, оскільки податкові накладні відповідають критеріям оцінки ступеня ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, затверджених наказом МФУ від 13.06.2017 року №567. Платнику було запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про їх реєстрацію. Проте, приймаючи рішення суд першої інстанції не вірно визначив предмет доказування, адже предметом є не дослідження господарських операцій, а відповідність наданих платником документів вичерпному переліку, визначеному у постанові КМУ №117 від 21.02.2018 року.

Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлялись.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 26.07.2018 року між ТОВ "КОФ" (Продавець) та ТОВ "Красноградська овочева фабрика" (Покупець) укладено договір поставки №50, за умовами якого продавець зобов'язується за цим договором поставити покупцеві вугілля кам'яне ДГ 0-100 в кількості 2100,00 тон. (а.с.18).

На виконання умов договору позивачем виписано податкову накладну №28 від 27.07.2018 р. на загальну суму 929500,00 грн., в т.ч. ПДВ 154916,67 грн. та податкову накладну №29 на загальну суму 2600000,00 грн., в т.ч. ПДВ 433333,33 грн., за правилами першої події (передплата) (а.с.14,16).

Згідно квитанцій, які були сформовані 02.08.2018 року через автоматизовану систему Єдине вікно подання електронних документів, позивача повідомлено про зупинення реєстрації вказаної податкової накладної, відповідно до пункту 201.16 ст.201 ПК України, оскільки податкова накладна відповідає вимогам п.п.1.6 п.1 "Критеріїв ризиковості платника податку". Запропоновано надати пояснення та / або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. Додатково повідомлено: показник "D"=., "Р"=0. (а.с.15,17).

На підтвердження здійснення господарської операції, позивачем 02.08.2018 до контролюючого органу надіслано повідомлення про подання пояснень та копій документів щодо податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрацію яких зупинено №1 на підтвердження реальності здійснення операцій по ПН/РК, реєстрація якої зупинена, з копіями наступних документів: договір поставки №50 від 26.07.2018 р., рахунок на оплату №8 від 26.07.2018 р., які були отримані контролюючим органом, що підтверджується долученою до матерів справи квитанцією №2 про прийняття документу до розгляду. (а.с.31, 35).

Крім того, надано пояснення що, податкові накладні виписані на отриманий авансовий платіж за майбутню поставку вугілля кам'яного.

Комісією Головного управління ДФС у Харківській області 06.08.2018 року прийнято рішення №871459/34954338 про відмову в реєстрації податкової накладної №28 від 27.07.2018 року та №871458/34954338 про відмову в реєстрації податкової накладної №29 від 27.07.2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних. (а.с.36-39).

Фактичною підставою для відмови в реєстрації податкових накладних, слугували висновки податкового органу про ненадання позивачем копій документів щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування.

Позивач не погоджуючись із правомірністю вказаного рішення звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи підтверджують вчинення господарської операції та настання обставин, з якими закон пов'язує виникнення податкових зобов'язань та права виписки податкової накладної позивачем. Також, оскільки ТОВ "КОФ" звернувся до ДФС України із скаргами на рішення комісії контролюючого органу про відмову в реєстрації податкових накладних, проте, вмотивованого рішення не було надіслано відповідачем протягом 10-денного строку, скарги позивача від 09.08.2018 вважаються повністю задоволеними на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку. Відтак, враховуючи задоволення скарг позивача, що в свою чергу є підставою для реєстрації зазначених у скаргах податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та, оскільки платником податків надано всі необхідні документи, які засвідчують факт здійснення господарської операції за податковими накладними, у реєстрації яких було відмовлено, суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності ДФС України щодо не реєстрації податкових накладних, виписаних Товариством з обмеженою відповідальністю "КОФ", №28 від 27 липня 2018 року та №29 від 27 липня 2018 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з п.201.1. ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Згідно п. 201.16 ст. 201 ПК України, реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів №117 від 21.02.2018 року затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п.п. 14-16 вищевказаного Порядку, перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку має право подати до контролюючого органу протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобов'язання, відображеного у податковій накладній / розрахунку коригування.

Письмові пояснення та копії документів, зазначених у пункті 14 цього Порядку, платник податку подає до ДФС в електронній формі засобами електронного зв'язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків.

Таким чином, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові Верховного Суду від 23.10.2018 р. по справі № 822/1817/18.

Позивач не міг передбачити, які ще документи вимагає відповідач, оскільки ним у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної не вказано конкретного критерію ризику та конкретного переліку документів.

Комісією ДФС України не було враховано надані позивачем документи на усунення вказаних ризиків.

В ході розгляду справи знайшов своє підтвердження той факт, що господарська операція, за результатом якої позивачем видано податкову накладну носить реальний характер, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, правочин, вчинений між позивачем та контрагентом не визнано у судовому порядку нечинним, доказів протилежного суду не надано.

Відповідно до п.п. 19-21 Порядку, комісії контролюючих органів складаються з комісій регіонального рівня (комісії головних управлінь ДФС в областях, м. Києві та Офісу великих платників ДФС) та комісії центрального рівня (ДФС).

Зазначені комісії приймають рішення про: реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі; відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі.

Підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування є:

ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній / розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

В свою чергу, дійшовши висновку про ненадання платником податку копій документів, податковим органом не зазначено, якими мотивами керувалася комісія, вважаючи, що надані документи не є достатніми для прийняття рішення про реєстрацію спірних податкових накладних.

Відповідно до приписів п.56.23 ст.56 ПК України, оскарження рішення про відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється у порядку, визначеному цією статтею з урахуванням таких особливостей:

56.23.1 скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику;

56.23.2 скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних розглядається в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, комісією центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, за участі уповноваженої особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику;

56.23.3 скарга на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних розглядається протягом 10 календарних днів з дня отримання такої скарги центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику. Термін розгляду скарги не може бути продовженим;

56.23.4 якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних не надсилається платнику податків протягом 10-денного строку, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку.

Згідно з пунктами 15-17 Порядку розгляду скарг на рішення комісій, які приймають рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 21.02.2018 №117, за результатами розгляду скарги комісія ДФС з питань розгляду скарг приймає рішення щодо скарги, та надсилає його платнику податку у строк, визначений пунктом 56.23 статті 56 Кодексу, в електронній формі засобами електронного зв'язку, визначеними ДФС, з урахуванням вимог Законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

Про залишення скарги без розгляду комісія ДФС з питань розгляду скарг повідомляє платнику податку із зазначенням обґрунтованих причин у строк, визначений пунктом 56.23 статті 56 Кодексу.

Якщо рішення щодо скарги не надсилається платнику податку протягом строку, визначеного пунктом 56.23 статті 56 Кодексу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податку з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Задоволення скарги є підставою для реєстрації зазначених у скарзі податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних з урахуванням вимог пункту 200 1.3 статті 200 1 Кодексу (п. 19 Порядку).

Як встановлено під час розгляду справи, ТОВ "КОФ" 09.08.2018 року, в порядку передбаченому п.56.23 статті 56 ПК України, на адресу ДФС України були направлені скарги на рішення комісії контролюючого органу про відмову в реєстрації податкових накладних №871459/34954338 та №871458/34954338 від 06.08.2018 та пояснення до скарги. До зазначених скарг підприємством позивача були додані первинні документи на підтвердження здійснення господарської операції. Вказані скарги були отримані відповідачем, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями №1 від 09.08.2018 р. (а.с.49, 59).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції у податкового органу було витребувано докази направлення платнику податків, рішень за результатами розгляду скарг, у визначені Законом строки, проте, жодних доказів до суду надано не було.

Згідно долученого до матеріалів справи відповідачем скріншота відкритих сторінок з програмного забезпечення "М.Е.Dос" з монітору комп'ютера, копія якого приєднано до матеріалів справи, судом встановлено, що рішення про розгляд скарг №25239/34954338/2 та №25238/34954338/2 від 23.08.2018 були направлені на адресу ТОВ "КОФ" 17.09.2018 року, тобто, з порушенням встановленого п.56.23 ст.56 ПК України, строку розгляду скарг на рішення про відмову у реєстрації податкової накладної.

На підставі викладеного, з урахуванням приписів п.п.56.23.4 п.56.3 ст.56 ПК України, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки вмотивоване рішення за скаргами платника податків на рішення про відмову у реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не було надіслано відповідачем ТОВ "КОФ" протягом 10-денного строку, скарги позивача від 09.08.2018 вважаються повністю задоволеними на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначеного строку.

Відтак, враховуючи факт задоволення скарг позивача, що в свою чергу є підставою для реєстрації зазначених у скаргах податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, беручи до уваги надання платником податків необхідних документів, які засвідчують факт здійснення господарської операції за податковими накладними, у реєстрації яких було відмовлено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність протиправної бездіяльності ДФС України щодо не реєстрації податкових накладних.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов'язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно підпункту 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 ПК України, відповідно до яких, податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій: а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН; б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН.

Таким чином, нормами ПК України чітко визначено настання такої події, як набрання законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної.

Слід вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява N 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A N 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява N 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява N 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

В даному випадку, з метою повного захисту порушених прав та інтересів особи, є необхідним саме зобов'язання ДФС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних - податкові накладні №28 від 27 липня 2018 року та №29 від 27 липня 2018 року датою їх надсилання 01 серпня 2018 року.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Оскільки належними та допустимими доказами відповідач, як суб'єкт владних повноважень на якого покладено обов'язок щодо доказування, не довів правомірності власних дій, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо правомірності відмови позивачу у реєстрації податкової накладної колегія суддів вважає необґрунтованими з вищезазначених підстав.

Посилання скаржника на застосування судом першої інстанції деяких норм, які втратили чинність, колегія суддів приймає до уваги; однак, це не вплинуло на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, а також, що обставин, передбачених ст. 317 КАС України, наявність яких є обов'язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційних скарг не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 316, 320, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року по справі №2040/7040/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОФ" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 04.03.2019 року.