Справа № 2140/1848/18
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1848/18
Категорія: 2.2 Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д. К.

Час і місце ухвалення: 10:08 год. м.Херсон

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Бітова А. І.

- Ступакової І. Г.

при секретарі - Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначається, що 29.08.2018 року позивач відповідно до ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" звернувся до відповідача із запитом на інформацію, згідно якого просив повідомити дату та номер наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, а також повідомити інформацію про місце розташування земельної ділянки, зазначене у цьому наказі. За результатами розгляду запиту на інформацію відповідач відмовив позивачу у наданні інформації, про що повідомив у листі від 03.09.2018 року №87/0/63-18.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги з посиланням на ч.5 ст. 6 ЗУ « Про доступ до публічної інформації» зазначається, що відомості про розпорядження землями державної власності, умови отримання земельних ділянок, прізвища, імена та по батькові фізичних осіб які отримали земельні ділянки є відкритими, відносяться до публічної сфери та не можуть бути обмежені.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.08.2018 року позивач звернувся до відповідача із запитом на інформацію, згідно якого просив повідомити дату та номер наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, а також повідомити інформацію про місце розташування земельної ділянки, зазначене у цьому наказі.

За результатами розгляду запиту на інформацію листом від 03.09.2018 року №87/0/63-18 відповідач відмовив ОСОБА_2 у наданні інформації. Відмову обґрунтовано тим, що вказана інформація є конфіденційною інформацією про фізичну особу.

Вважаючи, що діями відповідача порушені його права, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, яку просив надати позивач стосується безпосередньо громадянина ОСОБА_3 і відноситься до такої, на яку поширюється ст. 11 Закону України "Про інформацію", а отже прийшов до висновку щодо правомірності наданої позивачу відповіді від 03.09.2018 р.

Колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації».

Згідно ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації визнаються суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.08.2018 року позивач відповідно до ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" звернувся до відповідача із запитом на інформацію.

У запиті позивача на отримання публічної інформації, останній просив повідомити дату та номер наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, а також повідомити інформацію про місце розташування земельної ділянки, зазначене у цьому наказі.

Однак позивачу було відмовлено у наданні запитуваної інформації.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3, п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом. Доступ до інформації забезпечується шляхом: надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ч.2 ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Такі випадки встановлені частиною 1 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Види та порядок обмеження доступу до інформації передбачено ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Так відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено можливість здійснення обмеження відповідно до закону доступу до інформації при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Разом з тим, за приписами ч.5 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. При цьому зазначене положення (при дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті) не поширюється тільки на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Згідно з ч.1 ст. 22 Закону № 2939-VІ, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Таким чином, Законом № 2939-VІ передбачені вичерпні випадки відмови розпорядником інформації в задоволенні публічного запиту.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження.

В абзаці 2 ч.3 ст.5 Закону України «Про захист персональних даних» визначено, що не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Крім того, відповідно що ч.7 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» зазначено, що обмеженню доступу, за приписами, підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 28.02.2018 року у справі №806/1726/16.

Також колегія суддів зазначає, що ст. 21 ЗУ « Про Державний земельний кадастр» (3613-VI) визначено підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Зокрема, ч.18 ст. 21 вищезазначеного закону передбачено що внесенню підлягає інформація про дату реєстрації заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, вхідний номер, стислий зміст заяви, а також інформація про наслідки її розгляду підлягає оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Ч. 1 п. ї) ст. 36 ЗУ -№ 3613-VI визначено, що на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру про: інші відомості про земельні ділянки, передбачені статтею 15 та частиною другою статті 30 цього Закону, крім відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта громадянина України, місце проживання, дату народження фізичної особи, які є інформацією з обмеженим доступом та не підлягають відображенню у відкритому доступі.

Таким чином, не підлягає обмеженню в наданні за запитами про публічну інформацію інформація про прізвища, ім'я, по батькові фізичних осіб, умови отримання від органів державної влади і органів місцевого самоврядування у користування або у власність державного або комунального майна, земельних ділянок, коштів, копії відповідних правових актів й договорів, які містять вказану інформацію. Якщо у договорі купівлі-продажу, правовому акті органу влади міститься інша інформація, яка має ознаки конфіденційної, то при наданні копій вказаних документів вона підлягає вилученню у спосіб, який унеможливлює її з'ясування.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що відмова відповідача, викладена у листі від 03.09.2018 року №87/0/63-18 у задоволенні запиту позивача на отримання публічної інформації через наявність у документах відповідача інформації про фізичну особу, яка є конфіденційною являється протиправною та такою, що не відповідає нормам чинного законодавства, що помилково не враховано судом першої інстанції.

Відповідно до положень п. 6.3 Постанови Пленуму ВАС України №10, правомірними інтересами, задля захисту яких можливе обмеження доступу до інформації, є лише ті, що наведені в пункті 1 частини другої статті 6 Закону України № 2939-VI, що відповідають статті 34 Конституції України. При цьому обмеження доступу до інформації повинно бути належним заходом для досягнення мети - захистити відповідний інтерес. Обмеження доступу повинно бути пропорційним (ненадмірним) стосовно правомірного інтересу, який захищається, тобто обмеження не повинно йти далі, ніж це необхідно для захисту зазначеного інтересу. Пункт 2 та пункт 3 частини другої статті 6 Закону України № 2939-VI фактично вимагають у кожній справі встановлювати баланс між інтересом, що захищається та якому може бути завдано шкоду від оприлюднення інформації, та правом суспільства знати запитувану інформацію.

Враховуючи наведене, колегія суддів робить висновок, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області щодо відмови ОСОБА_2 в задоволенні запиту на отримання інформації від 29.08.2018 р.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Херсонській області надати ОСОБА_2 інформацію про дату та номер наказу Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, а також повідомити інформацію про місце розташування земельної ділянки, зазначене у цьому наказі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 04 березня 2019 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова