Справа № 520/10209/18
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 р.Справа № 520/10209/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Яковенка М.М. , Бегунца А.О. ,

при секретарі судового засідання Жданюк Г.О.,

за участю представника відповідача Богуцької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 (повний текст складено 29.11.2018,Ю головуючий суддя І інстанції Волошин Д.А., м.Харків) по справі № 520/10209/18 за позовом ОСОБА_2 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області, третя особа ОСОБА_3, про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - МВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській області), третя особа ОСОБА_3, в якому просив: (а.с.5-11)

визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця МВДВС по Барвінківському, Борівському та Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській області Калюги Алли Олександрівни про накладення штрафу на ОСОБА_2 у розмірі 15863,70 грн. від 29.10.2018 ВП № 8824570.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваної постанови державного виконавця.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 по справі № 520/10209/18 задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 (а.с.138-142):

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, МВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській області подано апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням уточнень, посилаючись на необгрунтованість та незаконність судового рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 (а.с.149-155, 160-166, 168-174, 182-185)

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, у МВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм ГТУЮ у Харківській області знаходиться виконавче провадження №8824570, відкрите 11.04.2008 на підставі заяви стягувача та виконавчого листа № 2-181 від 21.03.2008, виданого Борівським районним судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.65-92, 102-132)

В межах даного ВП №8824570 головним державним виконавцем Калюгою А.О. було винесено постанову про накладення штрафу від 29.10.2018, якою накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 15 863,70 грн (у розмірі 50% від суми заборгованості зі сплати аліментів). (а.с.25-27, 80-81, 127-128)

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість позивача по сплаті аліментів стягувачу утворилась з 2014 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, яка передбачена абз.3 ч.14 ст.71 Закону №1404, введена лише у 2018 році, у зв'язку з чим, зазначена норма не має зворотної дії у часі.

Також суд першої інстанції відмітив, що позивачем доведено відсутність підстав для винесення постанови про накладення штрафу від 29.10.2018 року ВП № 8824570 в розмірі 15863,70 грн. (50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ст.1 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;.

Положеннями ч.1 ст.13 Закону №1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, приписами ч.1 ст.18 Закону № 1404 встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Із оскаржуваної постанови про накладення штрафу від 29.10.2018 по ВП №8824570 слідує, що її винесено на підставі ст.ст.63 та 75 Закону №1404.

Положеннями ст.63 Закону №1404 передбачено порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, а положеннями ст.75 даного Закону встановлено відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Однак, із матеріалів справи слідує, що в даному випадку виконавче провадження №8824570 було відкрите щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів із ОСОБА_2

Так, особливості порядку стягнення аліментів під час здійснення виконавчого провадження врегульовано положеннями ст.71 Закону №1404.

Відповідно до ч.ч.1, 8 ст.71 Закону № 1404 порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Колегія суддів звертає увагу, що Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності з 28.08.2018, статтю 71 Закону №1404 доповнено частиною чотирнадцятою.

Відповідно до абз.3 ч.14 ст.71 Закону №1404 за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Саме у зв'язку із наявністю у боржника - ОСОБА_2 - заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, головним державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу від 29.10.2018 по ВП №8824570. (а.с.26)

Згідно із ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, тому Закон України "Про виконавче провадження", а саме норма щодо відповідальності за наявність заборгованості зі сплати аліментів не має зворотної дії в часі.

Колегія суддів зазначає, що з моменту набрання чинності частини 14 ст.71 Закону №1404. у відповідача виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, однак та обставина, що заборгованість у ОСОБА_2 зі сплати аліментів утворилась починаючи з 2014 року (а.с.22-23, 82-83, 131-132), тобто до набрання чинності зазначеної норми закону та станом на 28.08.2018 року вже становила 32997,85 коп, в свою чергу виключає можливість для застосування даної норми під час прийняття оскаржуваної постанови

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав до винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. , виходячи із суми заборгованності а доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів приймає е до уваги позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у п.30. рішення по справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., а саме: рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

В той же час, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права під час розгляду справи , а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції - відсутні.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 241, 242, 243, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 по справі № 520/10209/18 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2018 по справі № 520/10209/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко А.О. Бегунц