Справа № 2а-6053/11/1070
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

04 березня 2019 року
Київ
справа №2а-6053/11/1070
адміністративне провадження №К/9901/27100/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Судді-доповідача Васильєвої І.А.,
суддів Пасічник С.С., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016 року (Судді: Мацедонська В.Е, Лічевецький І.О., Мельничук В.П.),
по справі № 2а-6053/11/1070
за позовом Ніжинської об`єднаної державної податкової інспекції Чернігівської області (правонаступник Ніжинська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області)
до Військової частини НОМЕР_1
про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В:

14.12.2011 року Ніжинська об`єднана державна податкова інспекція Чернігівської області (правонаступник Ніжинська ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області, далі позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, Військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення податкового боргу з податку з власників наземних транспортних засобів та інших самохідних машин та механізмів в розмірі 4 520,00 грн. Вказаний борг виник внаслідок несплати позивачем самостійно визначеної до сплати в розрахунку суми податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів від 10.02.2010 року № 3562 за 4 квартал 2010 року суми вказаного податку.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нове судове рішення про задоволення позову та стягнення з Військової частини НОМЕР_1 податковий борг з податку з власників наземних транспортних засобів в розмірі 4 520,00 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 грудня 2015 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою для направлення Вищим адміністративним судом України справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд стало не дослідження судом апеляційної інстанції дотримання позивачем положень податкового законодавства щодо направлення відповідачу податкової вимоги, що визначено п.95.2 ст.95 ПК України.

При цьому Вищий адміністративний суд України зазначив, що суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, про те що у відповідності до ст. 1 Закону «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 року № 1963-XII військова частина зобов`язана сплачувати податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016 року апеляційну скаргу Ніжинської ОДПІ задоволено, постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2012 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов задоволено та стягнуто з рахунків Військової частини НОМЕР_1 суму податкового боргу в розмірі 4 520,00 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Касаційну скаргу обґрунтував порушенням судом норм матеріального права внаслідок не врахування, що Військова частина НОМЕР_1 та філія в/ч НОМЕР_1 м. Ніжин не є власниками транспортних засобів та не здійснювали їх реєстрацію у Державній автомобільній інспекції, отже в розумінні статті 1 Закону «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11.12.1991 року № 1963-XII не є платником податку з власників транспортних засобів. Зазначив, що транспортні засоби знаходяться у військовій частині на праві оперативного управління. Тому при вирішенні питання про оподаткування слід керуватись ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України».

Крім того зазначив на неоднаковому застосуванні судом апеляційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що стало підставою для ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах (постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.05.2010 року по справі № 2а-1941/10/2570, та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2010 року по справі № 2а-1941/10/2570).

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

Справа у відповідності до ухвали Верховного Суду від 25.01.2019 року розглядається в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з доведеності наявності у позивача непогашеного податкового боргу, а також дотримання контролюючим органом процедури стягнення податкового боргу, встановленого Податковим кодексом України.
Суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня, нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні - рішенні згідно із цим Кодексом.
Згідно з пунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пунктів 95.1. та 95.2 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем відповідно до пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» були надіслані податкові вимоги: від 06.11.2008 року № 1/221 та від 17.12.2008 року № 2/260 в загальній сумі 16 135,9 грн, які отримані відповідачем 14.11.2008 року та 25.12.2008 року; вимоги № 1/99 від 21 квітня 2009 року, (отримана філією 26 травня 2009 року) та друга податкова вимога №2/152 від 30 червня 2009 року (отримана 14 липня 2009 року), що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. Після надіслання зазначених вимог сума заборгованості відповідача перед бюджетом збільшувалася.
При цьому, суд звертає увагу на те, що надіслані платникові податків податкові вимоги у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії. Чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу після набрання чинності Податковим кодексом України.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року № 810/2533/16 та від 20.11.2018 року по справі № 804/7638/16.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позову внаслідок дотримання податковим органом положення податкового законодавства щодо направлення відповідачу податкових вимог, а отже були вжиті заходи з погашення податкового боргу військової частини, про стягнення якого заявлені позовні вимоги.
Суд касаційної інстанції не приймає посилання скаржника в касаційні скарзі на те, що він не є платником податку з власників транспортних засобів в розумінні статті 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», а при вирішенні питання про оподаткування слід керуватись Законом України «Про Збройні Сили України» з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» від 11 грудня 1991 року № 1963-ХІІ (чинного на час виникнення спірних відносин) платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів є підприємства, установи та організації, які є юридичними особами, іноземні юридичні особи, а також громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які відповідно до статті 2 цього Закону є об`єктами оподаткування.
Статтею 4 зазначеного Закону встановлено пільги зі сплати такого податку та визначено вичерпне коло осіб, які звільняються від його сплати. Військових частин та установ Збройних Сил України у цьому переліку немає.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року N 1934-XII земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та

звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Проте принципи побудови системи оподаткування в Україні, податки і збори (обов`язкові платежі) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також права, обов`язки і відповідальність платників визначав саме Закон України «Про систему оподаткування» від 25 червня 1991 року № 1251-XII, статтею 1 якого окрім іншого було передбачено, що встановлення і скасування податків і зборів (обов`язкових платежів) до бюджетів та до державних цільових фондів, а також пільг їх платникам здійснюються Верховною Радою України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим і сільськими, селищними, міськими радами відповідно до цього Закону, інших законів України про оподаткування.
Цією нормою також передбачено, що ставки, механізм справляння податків і зборів (обов`язкових платежів), за винятком особливих видів мита та збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на електричну та теплову енергію, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, і пільги щодо оподаткування не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів про оподаткування.
Враховуючи зазначене, а також те, що Закон України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року № 1934-XII (на застосування вимог ст. 14 якої посилається скаржник) не є законом про оподаткування, а визначає функції, склад Збройних Сил України, правові засади їх організації, діяльності, дислокації, керівництва та управління ними, військова частина як власник транспортних засобів повинна сплачувати відповідний податок.
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2013 року по справі № 21-431а12.

З огляду на наявність у відповідача непогашеної суми податкового боргу в розмірі 4 520,00 грн, що останнім не спростовано, зважаючи на дотримання контролюючим органом порядку стягнення заборгованості, висновок суду першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог є правильним.
В доводах касаційної скарги відповідач також посилається на неоднакове застосування судом апеляційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що стало підставою для ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах (постанова Чернігівського окружного адміністративного суду від 26.05.2010 року по справі № 2а-1941/10/2570 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2010 року по справі № 2а-1941/10/2570).
Проте суд касаційної інстанції не приймає такі посилання відповідача, оскільки у відповідності до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доказів погашення податкового боргу відповідачем судам не надано.
Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судом апеляційної інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016 року по справі № 2а-6053/11/1070 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.01.2016 року по справі № 2а-6053/11/1070 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко