Справа № 0740/1046/18
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1514/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Глушка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року про закриття провадження у справі (головуючий суддя Ващилін Р.О., м.Ужгород) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області в якому просив визнати протиправною бездіяльність головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 13.03.2018 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Берегівської міської ради Закарпатської області за межами населеного пункту, орієнтовною площею 0,15 га; зобов'язати головне управління Держгеокадастру в Закарпатській області розглянути питання про надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Берегівської міської ради Закарпатської області за межами населеного пункту, орієнтовною площею 0,15 га.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року закрито провадження у справі, з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, а тому просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду.

В апеляційній скарзі зазначає, що порушення прав позивача має місце виключно у частині оспорення незаконних дій, бездіяльності відповідача як субєкта владних повноважень при здійснені ним владних - контрольних функцій, які є неправомірними з огляду до оскаржуваної відмови оформленої листом. Скасування рішення відповідача та вимога про повторний розгляд клопотання позивача не являється наслідком до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, оскільки наявність відповідного дозволу відповідача не дає підстав для виникнення прав на земельну ділянку.

Також апелянт зазначає, що позовні вимоги не містять вимог про оспорення наказів головного управління Держгеокадасру в Закарпатській області від 15.03.2018 № 432-сг та від 06.09.2018 року №1565-сг на підставі яких виникло речове право на земельну ділянки у громадянина ОСОБА_2, а стосується виключно незаконного рішення - відмови відповідача оформленого листом. Окрім цього, такі доводи є передчасними також і з тих підстав, що власник земельної ділянки не приймає жодної участі у справі, ні як відповідач, співвідповідач, ні як третя особа. Відтак наявність речового права у особи не дає підстав ототожнювати спір із приватно - правовим та відносити його до справ цивільної юрисдикції, оскільки метою предявлення позовних вимог не є оспорення цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення субєкта владних повноважень, а основною метою є спір у звязку з виконанням відповідачем своїх функцій.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції вірно врахував, що п.п, 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України надає визначення поняттю «адміністративна справа», відповідно до якого такою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: - хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або - хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або - хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України до предметної юрисдикції адміністративних судів відносяться справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд першої інстанції вірно вважав, що хоча стороною у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом позову - його акт індивідуальної дії, однак це не є безумовною підставою для віднесення будь-якого спору до адміністративного. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Цивільного кодексу України, у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Отже, рішення суб'єктів владних повноважень можуть бути підставою виникнення/припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як встановлено судом першої інстанції, що предметом позову є, в тому числі, відмова головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області, оформлена листом від 12.04.2018 №М-412/1-1499/0/18-18 у наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Берегівської міської ради Закарпатської області за межами населеного пункту, орієнтовною площею 0,15 га. ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом свого права на земельну ділянку, що, на його думку, порушене вказаною відмовою.

Згідно відзиву поданого на позовну заяву, наказом головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 15 березня 2018 року №432-сг надано громадянину ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки, зазначеної позивачем на графічних матеріалах, доданих до клопотання від 13 березня 2018 року. В подальшому наказом головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 06.09.2018 р. №1565-сг «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки» громадянину ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо спірної земельної ділянки та передано таку у власність останньому, а також зареєстровано право власності на таку.

На день звернення з даним адміністративним позовом до суду в ОСОБА_2 виникло право власності на спірну земельну ділянку, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спір стосується приватноправових відносин, скільки існує речове право громадянина ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, а тому вирішення питання правомірності набуття цією фізичною особою такого права, як і питання щодо порушення прав позивача внаслідок неправомірної, на його думку, відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, має здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічну правову позицію щодо застосування зазначених норм процесуального права висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2018 року у справі № 826/13628/16, а також в постанові Верхового Суду від 10 липня 2018 року у справі №808/2403/14.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала відповідає нормам процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2018 року про закриття провадження у справі № 0740/1046/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

ОСОБА_3

повний текст складено 07.03.2019