Справа № 540/2681/18
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/2681/18
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 062682,

встановив:

28.12.2018 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Механічний завод» (далі - позивач, ТОВ «Механічний завод») до Чорноморського міжрегіонального управління Державної служби з безпеки на транспорті, в якій позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 062682 у розмірі 1700 грн. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" за порушення Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за яке передбачена абзацом 3 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.12.2018 року Чорноморським міжрегіональним управлінням Державної служби з безпеки на транспорті в особі в.о. начальника Копилової А.С. прийнято постанову про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу №062682 у розмірі 1700 грн. за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абзацом 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

ТОВ «Механічний завод» вважає прийняту відповідачем постанову протиправною. Вказує, що згідно акту проведеної перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 16.11.2018 року, у водія були відсутні заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (28+1), що унеможливлює ведення режиму роботи, відпочинку водія. Порушено накази №340 та №386. Також, в акті зазначено про наявність у водія товарно-транспортної накладної та, в той же час, про порушення ним ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Щодо відсутніх тахокарт у кількості 28+1, позивач зазначає, що, на його думку, посилання відповідача на кількість тахокарт, що має бути у водія, яка встановлена Європейською угодою щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (далі - ЄУТР), безпідставні, оскільки зазначеною угодою передбачені правила міжнародних автомобільних перевезень. Позивачем же здійснювались внутрішні перевезення.

Також ТОВ «Механічний завод» зазначає, що водій, під керуванням якого знаходився перевірений транспортний засіб, був прийнятий на роботу лише 12.11.2018 року, тому не міг мати тахокарти у кількості 29 одиниць.

Ухвалою суду від 02.01.2019 року провадження у справі відкрито, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Судове засідання призначено на 31.01.2019 року.

31.01.2019 року від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що посадовим особам Укртрансбезпеки надано право здійснювати державний контроль за усіма транспортними засобами вітчизняних та іноземних суб'єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України, при цьому перевірку відповідач вважає проведеною у повній відповідності до вимог Порядку № 1567.

Відповідач стверджує, що під час проведення рейдової перевірки контролю підлягають, зокрема, тахокарти.

Так, згідно направлення на перевірку від 12.11.2018 року №010678, посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області 16.11.2018 року проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатом якої складено акт №111445 від 16.11.2018 року.

В ході перевірки відповідачем встановлено, що транспортним засобом марки RENAULT, державний номер НОМЕР_1, який належить ТОВ «Механічний завод», та перебував під керуванням водія ОСОБА_2 надавались послуги з перевезення вантажу, неоформлені, відсутні заповнені тахокарти у кількості, що передбачені ЄУТР (28+1), чим порушив вимоги Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 року № 340 та вимоги пункту 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті затвердженої Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 року № 385 та ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: надання послуг з перевезення вантажу - неоформлені, відсутні заповнені тахокарти у кількості, що передбачені ЄУТР( 28+1).

Від підпису акту водій відмовився, про що також відповідачем зроблено відповідний запис в акті перевірки.

Тому відповідач вважає, що під час перевірки було встановлено відсутність документів передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, неоформлені, відсутні заповнені тахокарти, відповідальність за виявлене порушення передбачене абзацом 3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». На підставі викладеного відповідачем прийнято постанову, яку він вважає такою, що відповідає вимогам закону.

В судове засідання призначене на 31.01.2019 року сторони з'явились. Протокольною ухвалою суду первісного відповідача замінено на належного - Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека), розгляд справи відкладено на 19.02.2019 року.

В судове засідання на вказану дату представник відповідача не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені в суді під підпис, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Так, згідно направлення на перевірку від 12.11.2018 року №010678, посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Тернопільській області 16.11.2018 року проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатом якої складено акт №111445 від 16.11.2018 року.

Відповідно зазначеного акту посадовими особами Укртрансбезпеки на автомобільній дорозі М09 33 км+650м проведено перевірку транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_2.

Перевіркою виявлено, мовою оригіналу: «відсутність заповнених тахокарт у кількості, що передбачена ЄУТР (28+1), що унеможливлює ведення режиму роботи, відпочинку водія. Порушено накази №340 та 385 Мінтрансзв'язку».

Вказане, згідно акту, є порушенням, відповідальність за яке передбачена а.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» - надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

ТОВ «Механічний завод» 18.12.2018 року надіслало в адресу Укртрансбезпеки пояснювальну записку з приводу складеного акту, у якій вказувало, що перевірений відповідачем транспортний засіб здійснював внутрішні автомобільні перевезення, а тому положення ЄУТР, зокрема, щодо кількості тахокарт, які має бути надано водієм до перевірки, на нього не розповсюджуються. Також, в поясненнях йдеться про те, що водій, який керував перевіреним транспортним засобом працював на підприємстві 4 дні, а тому не міг мати при собі тахокарти у кількості, що вимагались посадовими особами Укртрансбезпеки.

За результатом розгляду зібраних матеріалів, в.о. начальника Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №062682 від 18.12.2018 року, якою встановлено вчинення ТОВ «Механічний завод» порушення Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та визначено стягнути з позивача штраф у сумі 1700 грн.

ТОВ «Механічний завод» вважає зазначену постанову відповідача протиправною, просить її скасувати.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III (далі по тексту - Закон України № 2344-III) визначено засади організації та діяльності автомобільного транспорту в Україні.

Абзацом 1 статті 2 Закон України № 2344-III, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону Законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Відповідно до ч.ч. 7, 12 ст. 6 Закону України № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює серед іншого, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.

Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті покладено на Державну службу України з безпеки на транспорті та її територіальні органи.

За змістом ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344) автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.

Згідно ст. 48 Закону № 2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є:

для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Таким чином, перелік документів, які автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, не є вичерпним.

За змістом п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 07.06.2010 року № 340 (далі - Положення № 340) автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Пунктом 1.3 Положення №340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

За приписами п. 1.4 Розділу І Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою наказом Міністерства транспорту та зв'язку України від 24.06.2010 року № 385 (далі - Інструкція № 385), тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Відповідно до п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі:протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

З огляду на викладене, вбачається, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн, у тому числі - які здійснюють внутрішні перевезення вантажів колісними транспортними засобами повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водій зазначеного транспортного засобу забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа та, зокрема, заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Зазначеним висновком суд також спростовує доводи відповідача стосовно того, що положення ЄУТР не розповсюджуються на внутрішні перевезення, оскільки відповідач не стверджує про зазначене, а лише використовує норму національного законодавства щодо внутрішніх перевезень, яка містить посилання на ЄУТР в частині кількості тахокарт, що їх має мати при собі водій.

Відповідно до п.1 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567), цей Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3 (абз. 1 п. 21 Порядку № 1567).

Справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення (абз. 1 п. 25 Порядку № 1567).

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

З аналізу вищевказаних положень законів та підзаконних нормативно-правових актів України вбачається, що для водіїв вантажних автомобілів з повною масою понад 3,5 тони обов'язковими є: документ, що підтверджує ведення обліку робочого часу водія - протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу та заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР.

Відповідно до п. 7.1 Положення № 340 перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку № 1567.

Матеріалами справи та на підставі наданих в судовому засіданні пояснень сторін встановлено, що транспортний засіб марки RENAULT, державний номер НОМЕР_3, обладнаний аналоговим тахографом, та 16.11.2018 року перебував під управлінням водія ТОВ «Механічний завод» ОСОБА_2

Тахограф пройшов перевірку та адаптацію до транспортного засобу, що підтверджено відповідним протоколом від 16.01.2017 року.

Оскільки транспортний засіб позивача обладнаний тахографом, застосування тахокарти (щоденного листа режиму праці і відпочинку водія) під час його використання є обов'язковим.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що при перевірці транспортного засобу ОСОБА_2 надано до перевірки дві тахокарти: за 15.11.2018 року, 16.11.2018 року (на тахокартці від 16.11.2018 року наявна відмітка посадових осіб, що провели перевірку)

Проте, посадовими особами відповідача складено відносно ТОВ «Механічний завод» акт №111445, в якому суть правопорушення викладено як "відсутні заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР (28+1), що унеможливлює ведення режиму роботи, відпочинку водія".

Представник відповідача в судовому засіданні підтвердила, що порушення позивача полягало саме у відсутності необхідної кількості тахокарт (28+1).

Таким чином, з аналізу викладених сторонами аргументів, вбачається що для вирішення даного спору визначальним є встановлення правомірності вимог посадових осіб відповідача щодо надання до перевірки заповнених тахокарт саме у кількості 29 одиниць.

Судом встановлено, що запитана відповідачем кількість тахокарт - двадцять вісім за попередні дні роботи водія та одна за день перевірки обумовлена посиланням на п.3.3 Інструкції №385.

Проте, з аналізу наведеної норми вбачається, що вона не містить вказівку на конкретну кількість тахокарт, а по суті в цій частині є відсильною нормою. Так, наведеним пунктом, серед іншого, встановлено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом має при собі заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР.

Тобто, для встановлення необхідної кількості тахокарт, що їх має пред'являти до контролю водій, слід звернутись до положень Європейської угоди стосовно роботи екіпажів транспортних засобів, які здійснюють міжнародні автомобільні перевезення, підписаною 01.07.1970 року, до якої Україна приєдналась 07.09.2005 року на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)».

Так, 20 вересня 2010 року набула законної сили поправка № 6 до ЄУТР (ECE/TRANS/SC.1/386/Add.1).

Згідно абзацу 12 Закону України «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)», будь-які зміни та доповнення до Угоди приймаються Договірними Сторонами і набувають чинності через три місяці після дати, коли вона вважаються прийнятими.

В силу викладеного норми ЄУТР підлягають виконанню в її редакції з урахуванням усіх поправок, в тому числі Поправки 6.

Так, пп. ІІІ п. «а» ч.7 ст. 1234 , яка підлягає застосуванню водіями транспортних засобів, обладнаних цифровими (аналоговими) тахографами передбачено, що водій має бути готовий кожного разу, коли цього вимагає уповноважений контролер надати:

- тахокарти за поточний тиждень та ті, що були використані водієм протягом 15 попередніх календарних днів;

- картку водія, якщо така наявна;

- будь-які записи, зроблені вручну, та роздруківки, зроблені протягом поточного тижня та попередніх 15 календарних днів, як це вимагається даною Угодою.

Починаючи з дати застосування, встановленої у ст. 13-бис даної Угоди, періоди часу, вказані в підпунктах І та ІІІ мають охоплювати поточний день та попередні 28 календарних днів.

З викладеного слідує, що вимога контролюючого органу надати до перевірки 28 заповнених тахокарт за попередні дні та тахокарту за поточний день має під собою певне правове підґрунтя, проте застосовується відповідачем в довільній інтерпретації.

Так, згідно наведених норм ЄУТР, водій має надати до перевірки, дослівно: «… тахокарти за поточний день та ті, що були використані водієм протягом 28 попередніх календарних днів». У змісті вказаної норми особливу увагу слід приділити словосполученню : «ті, що були використані». Тобто, нормами ЄУТР, на які посилаються норми національного законодавства, не встановлено безальтернативного обов'язку водія надати до перевірки саме 28 тахокарт за попередні дні. Надано має бути тільки використані (заповнені) тахокарти у кількості до 28 одиниць за попередні дні та одну за поточний день. Отже, якщо водій з будь-яких передбачених угодою підстав (перебування у відпустці, на лікарняному, виконував іншу роботу, окрім водійської) не використовував автомобіль, надання тахокарт за цей період вимагатись контролером не може.

Таким чином, норма яку відповідач сприймав як обов'язок водія надати тахокарти у кількості 28 одиниць за попередні дні та 1 за поточний, фактично, є граничним обсягом тахокарт, що їх може перевірити контролер.

В даній справі судом встановлено, що водій транспортного засобу RENAULT, державний номер: ВТ8981ХР - ОСОБА_2 прийнятий на роботу Наказом Генерального директора ТОВ «Механічний завод» від 12.11.2018 року №185-к. Під час зупинки водій виконував замовлення на автомобільне перевезення, вантаж по якому отримано ним 15.11.2018 року. Тахокарти за 15, 16 листопада 2018 року були надані до перевірки. Отже, вимога відповідача, щодо надання водієм тахокарт за 28 попередніх днів, з урахуванням того, що позивач прийнятий на посаду за чотири дні до перевірки є протиправною.

З наданих відповідачем на виконання ухвали суду матеріалів, взятих ним до уваги при прийнятті постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №062682 від 18.12.2018 року вбачається, що наказ про призначення на посаду водія ОСОБА_2 надавався відповідачу разом з поясненнями ТОВ «Механічний завод» від 18.12.2018 року №9/495 (а.с.46) з цього приводу. Проте, згідно висновків відповідача (а.с.36) не прийнятий ним до уваги.

За таких обставин суд задовольняє позовну вимогу про визнання протиправним та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 062682 у розмірі 1700 грн. до товариства з обмеженою відповідальністю "Механічний завод" за порушення Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за яке передбачена абзацом 3 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Чорноморського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу № 062682 у розмірі 1700 грн. до товариства з обмеженою відповідальністю "Механічний завод"(73034, м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, ) за порушення Закону України "Про автомобільний транспорт" відповідальність за яке передбачена абзацом 3 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, 01135, м. Київ, просп. Перемоги,14) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Механічний завод"(73034, м. Херсон, Миколаївське шосе, 5 км, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1762,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П'ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 113070200