Справа № 2340/2819/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2340/2819/18 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 лютого 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4, Колективного сільськогосподарського підприємства "Ягубець" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року, що прийняте о 12 год. 09 хв. у місті Черкаси (повний текст рішення складений 26 листопада 2018 року), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, за участю третьої особи - Колективного сільськогосподарського підприємства "Ягубець" про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 05.07.2016 № 23-6036/14-16-СГ "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель ДП "Сільськогосподарське підприємство "Ягубець"

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року позов задоволено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити змінивши мотивувальну частину, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції прийняв правильне по суті рішення, проте з помилкових мотивів.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу позивача не навів своїх заперечень, підтримавши її. Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Третя особа також подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким позов у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуваний наказ є правомірним та не порушує права позивача.

Позивач та відповідач у відзивах на апеляційну скаргу просять відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга третьої особи підлягає задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги позивача слід відмовити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2011 року № 127 державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство «Ягубець» було включено до переліку підприємств, які підлягають приватизації відповідно до Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі» та операції з безоплатної передачі частки державного майна (акцій) яких працівникам і прирівняним до ним особам звільняються від оподаткування».

На підставі наказу регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області від 03 грудня 2015 року № 12-АПК та з урахуванням наказу регіонального відділення Фонду Державного майна України по Черкаській області від 25 вересня 2014 року № 7-АПК і рішення загальних зборів членів трудового колективу державного підприємства «СГП «Ягубець» про приватизацію підприємства, було прийнято рішення про перетворення об'єкта державної власності - державного підприємства «СГП «Ягубець» у колективне сільськогосподарське підприємство «Ягубець», яке визнано правонаступником всіх майнових прав і зобов'язань державного підприємства «СГП «Ягубець».

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області від 04 грудня 2015 року № 13-АПК припинено юридичну особу - державне підприємство «СГП «Ягубець» шляхом перетворення у колективне сільськогосподарське підприємство «Ягубець», а наказом від 04 грудня 2015 року № 14-АПК затверджено передавальний акт майна єдиного майнового комплексу.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 12 лютого 2016 року зареєстровано Колективне сільськогосподарське підприємство «Ягубець», яке є правонаступником державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Ягубець», основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Розглянувши заяву працівників, пенсіонерів державного підприємства «СГП «Ягубець» та працівників і пенсіонерів соціальної сфери села Ягубець, 05 липня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області прийнято наказ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель державного підприємства «СГП «Ягубець», розташованих в адмінмежах Ягубецької сільської ради Христинівського району Черкаської області, орієнтований розмір земельних ділянок - 1834,0411 га, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 01.03.2018 встановлено, що оскаржуваний наказ від 05.07.2016 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо приватизації земель державного підприємства «СГП «Ягубець» видано на підставі клопотання працівників ДП «СГП «Ягубець» від 27.10.2015 № 126, протоколу відкритих загальних зборів працівників та пенсіонерів ДП «СГП «Ягубець» від 27.10.2015, списку працівників та пенсіонерів ДП «СГП «Ягубець», які мають право на земельну частку (пай).

Проте, позивач зазначає, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки список працівників та пенсіонерів ДП «СГП «Ягубець», які мають право на земельну частку (пай), затверджений протоколом відкритих загальних зборів працівників та пенсіонерів ДП «СГП «Ягубець» від 27.10.2015, містить суперечливі відомості та до нього включено осіб, які не мають права на отримання земельної частки (паю) станом на 27.10.2015.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ від 05.07.2016 № 23-6036/14-16-СГ щодо надання дозволу на розроблення проекту документації із землеустрою, діяв всупереч наданим повноваженням та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

За змістом частин першої, другої, сьомої статті 25 Земельного кодексу України (далі - ЗК) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які перебували у постійному користуванні державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, за винятком земель, що залишаються у державній та комунальній власності. Загальний розмір обчисленої для приватизації площі сільськогосподарських угідь поділяється на загальну кількість осіб, зазначених у частині першій цієї статті.

За змістом частин третьої, четвертої статті 116 ЗК безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до частин третьої - четвертої статті 118 ЗК громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Аналіз викладеного свідчить, що громадяни, які є працівниками чи пенсіонерами комунальних сільськогосподарських підприємств вправі звернутися до відповідного органу виконавчої влади з клопотання про приватизацію земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств. Відповідний орган виконавчої влади в місячний термін має розглянути таке клопотання і надати підприємству дозвіл на розробку проекту приватизації земель.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про порушення відповідачем процедури надання спірного дозволу, оскільки до списків осіб, які мають право на приватизацію земель ДП «СГП «Ягубець» включено 9 осіб, що станом на час його затвердження не були працівниками ДП «СГП «Ягубець», а дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель надано саме ДП «СГП «Ягубець», яке наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Черкаській області від 04 грудня 2015 року № 13-АПК припинено, як юридичну особу шляхом перетворення у КСП «Ягубець».

Як вбачається з матеріалів справи, 23.06.2016 відповідачем зареєстроване клопотання працівників, пенсіонерів ДП «СГП «Ягубець» та працівників і пенсіонерів соціальної сфери, розташованої на території Ягубецької сільської ради від 12.10.2015 № 126. До клопотання були долучені списки із підписами працівників та пенсіонерів ДП «СГП «Ягубець», а також працівників та пенсіонерів соціальної сфери, розташованої на території Ягубецької сільської ради, до яких було включено 219 та 64 особи.

Поряд із цим, зміст наведених вище вимог ЗК дає підстави для висновку, що відповідач, розглядаючи вказане клопотання, не наділений повноваженнями перевіряти справжність підпису чи статус кожної з осіб, які підписали відповідне клопотання, як працівника чи пенсіонера ДП «СГП «Ягубець», працівника чи пенсіонера соціальної сфери.

Водночас, включення до списку, яке додається до відповідного клопотання, певних осіб які не були ні працівниками, ні пенсіонерами ДП «СГП «Ягубець» станом на дату, яка зазначена датою клопотання, не відміняє статусу цього клопотання як такого, що подано належними особами, які станом на час його подачі у 2016 році мали відповідне право на приватизацію будучи працівниками відповідного підприємства.

Норми частин третьої - четвертої статті 118 ЗК із правом на отримання дозволу на приватизацію пов'язують наявність у певних осіб права на приватизацію не станом на дату формування відповідного клопотання, а станом на дату його подачі до повноважного органу виконавчої влади.

При цьому, на переконання колегії суддів, можливе включення до списків осіб, які підписали відповідне клопотання, окремих осіб, які не мали права подававати та підписувати таке клопотання, не може впливати на права інших осіб та позбавляти їх законної можливості отримати у встановленому законом порядку земельну ділянку (пай).

З цих же підстав відхиляються відповідні доводи апеляційної скарги позивача, що стосуються згаданого клопотання. Колегія суддів також наголошує на тому, що позивач не надав будь-яких допустимих (частина друга статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) та достовірних (статті 75 КАС) доказів щодо підробки документів, поданих відповідачу.

Щодо посилання суду на те, що дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель надано саме ДП «СГП «Ягубець», яке станом на час прийняття оскаржуваного наказу припинено шляхом перетворення у КСП «Ягубець», колегія суддів зазначає таке.

Рішенням Ягубецької сільської ради народних депутатів від 25.02.1994 №3 Елітно-насінницькому радгоспу «Ягубець» видано державний акт на право постійного користування землею (серія НОМЕР_1) площею 2598,8га.

Наказом Української академії аграрних наук від 25.08.1998 №28 змінено назву Елітно-насінницького радгоспу «Ягубець» на дослідне господарство «Ягубець» Черкаського інституту агропромислового виробництва Української академії аграрних наук, яке 10.12.2004 на підставі Наказу Української академії аграрних наук №447/94 передано у підпорядкування Міністерства аграрної політики України.

Згідно з Розпорядженням Христинівської районної державної адміністрації від 25.05.2004 №83 вказана земельна ділянка зменшена до 2116,27га.

Дослідне господарство «Ягубець» Черкаського інституту агропромислового виробництва передане до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України спільним наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України і Української академії аграрних наук від 10.12.2004 №447/94 «Про передачу дослідних господарств Української академії аграрних наук до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства України».

Відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України від 29.06.2005 №294 дослідне господарство «Ягубець» перейменовано на державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство «Ягубець».

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області 25.09.2015 було видано наказ від №7-АПК «Щодо приватизації державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Ягубецьке».

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Черкаській області 02.12.2015 видано наказ №11-АПК «Про затвердження плану приватизації» єдиного майнового комплексу державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Ягубець»; від 03.12.2015 №12-АПК - державне підприємство перетворене у КСП «Ягубець» та визнано правонаступником всіх майнових прав і зобов'язань державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Ягубець»; від 04.12.2015 №13-АПК - припинено юридичну особу державне підприємство «СГП «Ягубець» шляхом перетворення у КСП «Ягубець»; від 04.12.2015 №14-АПК затверджено передавальний акт майна єдиного майнового комплексу державного підприємства до статутного капіталу КСП «Ягубець»; від 26.02.2016 №1-АПК завершено приватизацію державного підприємства Сільськогосподарське підприємство «Ягубець».

Відповідно до частини першої та другої статті 92 ЗК право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

У пункті 6 розділу X Перехідних положень ЗК визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Відповідно до пункту 6 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ "Про Земельну реформу" громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Земельного кодексу УРСР, повинні до 15 березня 1994 року оформити право на володіння або користування землею. Після закінчення вказаного строку надане їм раніше право користування земельною ділянкою втрачається.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 пункт 6 розділу X «Перехідні положення» ЗК та пункт 6 постанови Верховної Ради Української РСР від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до пункту 3 статті 150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Згідно з частиною першою статті 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

У статті 108 ЦК визначено, що перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми.

У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

За змістом частини другої статті 191 ЦК до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відбулася реорганізація державного підприємства «СГП «Ягубець» (зміна організаційно-правової форми) без ліквідації останнього, отже і право користування земельною ділянкою також у КСП «Ягубець» виникло до дня набрання чинності ЗК (01.01.2002), у тому числі і право постійного користування земельними ділянками загальною площею 1834,0411га. Таким чином, КСП «Ягубець» має на праві постійного користування земельну ділянку, що перебувала у користуванні ДП «СГП «Ягубець» площею 1834,0411 га.

Вказані обставини встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2019 у справі № 925/550/18, а тому в силу частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) не підлягають доказуванню у даній справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції як на підставу скасування спірного наказу зазначення у ньому саме ДП «СГП «Ягубець». Колегія суддів вважає, що вказана обставина не може бути формальною підставою скасування спірного наказу, позаяк право користування відповідною земельною ділянкою перейшло до правонаступника - КСП «Ягубець».

З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача про те, що КСП «Ягубець» не має статусу землекористувача.

Що стосується посилань в апеляційній скарзі відповідача на те, що оскаржуваний наказ не порушує прав позивача, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Офіційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України щодо права особи на захист від порушень з боку органів державної влади надав Конституційний Суд України у рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, у якому, серед іншого, зазначив, що «права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Також у рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, вживається у низці законів України і воно має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то, як роз'яснив Конституційний Суд України у вказаному рішенні, «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб'єктивного права; б) є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб'єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним».

Отож, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Аналогічну позицію висловив також і Верховний Суд у рішенні від 03 липня 2018 року по справі №800/203/17.

З аналізу викладеного вбачається, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. А тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Обґрунтовуючи своє право на звернення до суду із позовом про скасування наказу відповідача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо приватизації земель ДП "СП "Ягубець", позивач вказувала на те, що вона є особою, яка має право на приватизацію земель ДП "СП "Ягубець".

Водночас, вказані позивачем у позові та в апеляційній скарзі доводи протиправності оскаржуваного наказу, не пов'язані із порушенням її права на приватизацію та стосуються включення до відповідних списків осіб, які не мають право на таку приватизацію, а також взагалі відсутності у КСП "Ягубець" прав на відповідні земельні ділянки та права на їх приватизацію.

Тобто, вказані позивачем підстави позову не пов'язані із захистом нею свого, порушеного, на її думку, права на приватизацію земель ДП "СП "Ягубець", позаяк вона виключно заперечує таке право у інших осіб, а також взагалі можливість приватизації таких земель в порядку частини третьої статті 118 ЗК.

При цьому, обставини невключення позивача до списків, які долучені до клопотання, на підставі якого прийнятий оскаржуваний наказ, будь-яким чином не порушує прав позивача у публічно-правових відносинах з боку відповідача, який безпосередньо щодо позивача не вирішував будь-яких питань, які б могли вплинути на її права чи інтереси. В оскаржуваному наказі, надавши дозвіл на розробку проекту приватизації земель ДП "СП "Ягубець", відповідач не позбавляв та не порушував будь-яких прав позивача.

Окрім того, варто відмітити, що отримання дозволу на розробку проекту приватизації земель не означає позитивного рішення про надання їх у власність (постанови Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 22 травня 2018 року у справі №468/1263/17-а). Тобто, надання відповідачем оскаржуваного дозволу не призводить до порушення заявлених позивачем майнових прав на земельні ділянки ДП "СП "Ягубець".

Окрім того, Конституційний Суд України в п. 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Оскільки оскаржуваний наказ про надання дозволу на розробку проекту приватизації є актом індивідуальної дії, що стосується земель, що перебувають у користуванні КСП «Ягубець», то він вичерпує свою дію шляхом його виконання - розробленням на поданням на затвердження відповідного проекту.

Таким чином, оскільки проект приватизації за оскаржуваним наказом був розроблений та поданий на затвердження, то колегія суддів вважає, що позивачем обраний невірний спосіб захисту шляхом скасування наказу, який вичерпав свою дію шляхом його виконання.

За таких обставин, беручи до уваги межі заявлених позовних вимог та висновок суду про те, що права позивача у межах спірних правовідносин відповідачем не порушені, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову та скасування оскаржуваного наказу про надання спірного дозволу на розробку проекту приватизації земель.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов залишенню без задоволення.

Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Колективного сільськогосподарського підприємства "Ягубець" задовольнити.

Скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, за участю третьої особи - Колективного сільськогосподарського підприємства "Ягубець" про визнання незаконним та скасування наказу - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 04.03.2019.