Справа № 160/103/19
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2019-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

14 січня 2019 р. Справа № 160/103/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Тулянцева І.В., розглянувши матеріали позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної ради, Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальний заклад Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4 Дніпропетровської обласної ради, Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування пункту рішення, -

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2019 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпропетровської обласної ради, Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальний заклад Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4 Дніпропетровської обласної ради, Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 93 додатку 2 рішення 14 сесії Дніпропетровської обласної ради VII скликання «Про оренду нерухомого майна, що є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області» № 387-14/VІІ від 19.10.2018 року у частині передачі у оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1 Б, кв. 378, м. Дніпро, 49000) нерухомого майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, а саме: нежитлового приміщення на першому поверсі головного корпусу площею 43,32 кв.м., що розташоване за адресою: вул. Ближня, 31, м. Дніпро та знаходиться на балансі Комунального закладу «Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4» Дніпропетровської обласної ради (; адреса місцезнаходження: вул. Ближня, 31, м. Дніпро).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобовязує надавати такі послуги виключно субєкта владних повноважень, і спір виник у звязку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є субєктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у звязку із порушенням її прав у такому процесі з боку субєкта владних повноважень або іншої особи (частина 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначення терміну «субєкт владних повноважень» наведено у пункті 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з частиною 2 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР, обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 року № 2269-XII орендодавцями є, зокрема, органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Частиною п'ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Матеріали позовної заяви свідчать, що позивач звернувся з позовом до суду з приводу порушення наявного у нього законодавчо встановленого переважного права на подальшу оренду нерухомого майна та здійснення господарської діяльності.

Виходячи з визначеного позивачем предмету спору, наведених норм права, суд вважає, що спірні правовідносини є майновими, такими, що виникли між орендодавцем та орендарем стосовно використання майна, що перебуває у комунальній власності. Тобто, між сторонами виник спір про право на нерухоме майно (щодо оренди комунального майна), оскаржуване рішення про оренду майна комунальної власності, прийнято органом місцевого самоврядування як орендодавцем - органом, уповноваженим управляти майном, яке перебуває у комунальній власності, що знаходиться поза межами публічно-правових відносин.

Суд також зазначає що, якщо суб'єкти (в тому числі органи місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи), хоча б і на реалізацію своїх повноважень, вільно укладають договір, під час укладання якого сторони домовляються про зміст та обсяг прав і обов'язків за договором, можуть відмовитись від його укладання, то такий договір може бути цивільним (господарським), але не адміністративним, оскільки в змісті цього договору відсутні відносини влади і підпорядкування, що є обов'язковими для адміністративного договору, а кожний суб'єкт такого договору виступає як рівний один до одного.

Отже, органи місцевого самоврядування під час здачі в оренду майна вступають з суб'єктами у цивільні (господарські) правовідносини та є рівноправними учасниками таких взаємовідносин, а тому не здійснюють владних управлінських функцій, оскільки відсутня підпорядкованість одного учасника правовідносин іншому.

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобовязання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають бути, враховуючи склад учасників у даній справі, розглянуті за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі №160/103/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної ради, Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Комунальний заклад Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4 Дніпропетровської обласної ради, Третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування пункту рішення.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Розяснити позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства.

Повідомити позивача, що повторне звернення до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_3