Справа № 0540/9443/18-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 року справа №0540/9443/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., секретар судового засідання Верховецька Г.О., за участю участю представника Генеральної прокуратури України, прокуратури Донецької області, Красноармійської місцевої прокуратури - Сущенко В.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року (повний текст складено 23 листопада 2018 року в м. Слов'янськ) у справі № 0540/9443/18-а (суддя І інстанції - Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі: Генеральної прокуратури України, прокуратури Донецької області, Красноармійської місцевої прокуратури, Управління захисту економіки Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 (далі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі: Генеральної прокуратури України (надалі - Відповідач-1), прокуратури Донецької області (надалі - Відповідач-2), Красноармійської місцевої прокуратури (надалі - Відповідач-3), Управління захисту економіки Головного управління Національної поліції в Донецькій області (надалі - Відповідач-4), Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (в подальшому - Відповідач-5) про: - визнання протиправною бездіяльності щодо невжиття заходів запобігання та протидії корупції Генеральною прокуратурою України, прокуратурою Донецької області, Красноармійською місцевою прокуратурою, Управлінням захисту економіки Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів за заявами ОСОБА_2 "Про корупцію" від 09.07.2018 року та "Про реальний конфлікт інтересів" від 27.07.2018 року; - зобов'язання відповідачів впродовж 5 днів, після ухвалення рішення в даній справі, вжити всі необхідні заходи на протидію корупції і передати всі наявні в них матеріали спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції визначених Законом України "Про запобігання корупції", про що надати відповідний звіт суду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звертався до відповідачів з заявою про вчинення корупційних правопорушень з боку колишнього заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_3. і її чоловіка, що пов'язані із дорожньо-транспортною пригодою за участю даних осіб та службового автомобіля місцевої прокуратури, а також необхідності скласти відносно наведених осіб протоколів про адміністративні правопорушення. Проте відповідачі, на думку позивача, не вчинили необхідних заходів для протидії корупції, не склали та не направили до суду відповідні протоколи про корупційні правопорушення, а отже допустили протиправну бездіяльність із запобігання та протидії корупції. А отже, ОСОБА_2 просив у судовому порядку визнати таку бездіяльність протиправною, та зобов'язати вжити всіх необхідних заходів для протидії корупції, про що надати суду відповідний звіт.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 0540/9443/18-а у задоволенні позову - відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що держава в особі відповідачів, як суб'єктів владних повноважень, протиправно допускає бездіяльність та ігнорує свій прямий обов'язок, свої міжнародні зобов'язання щодо вжиття заходів запобігання та протидії корупції, а тому зараз вже виникає потреба за допомогою судового рішення іменем України зобов'язати відповідачів виконувати свій прямий обов'язок. Крім того, судом першої інстанції помилково застосовані приписи Закону України "Про звернення громадян".

Генеральною прокуратурою України надано відзив на апеляційну скаргу у якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник Генеральної прокуратури України, прокуратури Донецької області, Красноармійської місцевої прокуратури заперечував проти доводів апеляційної скарги. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що 9 липня 2018 року позивач звернувся до Служби безпеки України із заявою (а.с. 14-16), у якій зокрема зазначено, що у січні 2018 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участі заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_3., яка в той момент пересувалася на автомобілі, належному місцевій прокуратурі. На думку позивача, заступник керівника місцевої прокуратури, протиправно використовуючи службовий автомобіль, скоїла корупційне діяння. Разом з цим, прокурори Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вночі, після ДТП, приймали участь у безкоштовному навантаженні автокраном і вивезенні службового автомобіля з місця ДТП, чим також вчинили корупційні діяння.

Додатково у наведеній заяві позивач зазначив, що члени Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, керівники прокуратури Донецької області і Красноармійської місцевої прокуратури відмовилися виявляти і протидіяти корупції по зазначеним вище обставинам, що також є корупцією та передбачає відповідальність.

ОСОБА_2 просив скласти та направити до суду протоколи про адміністративні правопорушення на заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури, прокурорів Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури, членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, а також керівників прокуратури Донецької області і Красноармійської місцевої прокуратури.

Листом від 16.07.2018 року № А-495/14-6467 Службою безпеки України звернення позивача від 09.07.2018 року направлено за належністю до Генеральної прокуратури України (а.с. 62).

26.07.2018 року звернення позивача від 09.07.2018 року листом № 25/2-33811-12 року направлене Генеральною прокуратурою України для розгляду до прокуратури Донецької області (а.с. 18).

За результатами розгляду звернення позивача від 09.07.2018 року, прокуратурою Донецької області 14.08.2018 року надано відповідь за № 05/32-17/1/1-99-15 (а.с. 22-23), згідно з якою у органів прокуратури відсутні повноваження на складання такого роду протоколів. Наведені повноваження мають органи Національної поліції України та Національного агентства з питань запобігання корупції. Також, прокуратурою Донецької області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, закріпленим за Красноармійською місцевою прокуратурою.

При цьому, 03.08.2018 року та 10.08.2018 року листами прокуратури Донецької області № 05/32-17/1/1-99-15 та № 05/32-314вих-18, звернення ОСОБА_2 направлено для проведення перевірки до Управління захисту економіки Головного управління Національної поліції в Донецькій області (а.с. 75, 83).

Згідно відповідей від 07.09.2018 року № А-225 та від 15.09.2018 року № А-239, підготовлених Управлінням захисту економіки Головного управління Національної поліції в Донецькій області 07.09.2018 року № А-225 (а.с. 109-113) на скаргу позивача, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості відносно ДТП, скоєного за участі колишнього заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_3. Разом з цим, під час проведення перевірки було встановлено, що викладені ОСОБА_2 доводи є предметом розгляду у рамках досудового розслідування за вищевказаними кримінальними провадженнями.

27.07.2018 року позивач звернувся із заявою "Про реальний конфлікт інтересів" (а.с. 19-20) до Красноармійської місцевої прокуратури, у якій зокрема зазначив про необхідність складення протоколів про корупційні правопорушення з боку колишнього заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_3. і її чоловіка, у зв'язку із участю в ДТП на службовому автомобілі, належному прокуратурі.

З відповіді Красноармійської місцевої прокуратури від 02.08.2018 року № (05-89) 9364 вих 18 (а.с. 21) слідує, що у органів прокуратури відсутні повноваження складати протоколи про адміністративні правопорушення з питань корупції, такі повноваження мають посадові особи органів Національної поліції України, а отже заявникові було запропоновано звернутися до поліції (а.с. 21).

При вирішенні даного спору, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач двічі звертався з заявами відносно вчинення корупційних дій заступником керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_3. і її чоловіка, та необхідності складання відносно них протоколів про корупційні правопорушення за статтями 172-7, 172-5 та 172-9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в тому числі заяви: "Про корупцію" від 09.07.2018 року та "Про реальний конфлікт інтересів" від 27.07.2018 року.

Перша заява (від 09.07.2018 року) спрямована на адресу Служби безпеки України, а друга (від 27.07.2018 року) - Красноармійської місцевої прокуратури, а копії - прокуратурі Донецької області.

За змістом вищевказаних заяв позивач просив скласти та направити до суду протоколи про адміністративні правопорушення на: заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_3. і її чоловіка за ст. 172-5, 172-7 та 172-9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), прокурорів Великоновосілківського відділу Красноармійської місцевої прокуратури за ст. 172-5 і ст. 172-9 КУпАП, на членів Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, керівників прокуратури Донецької області і Красноармійської місцевої прокуратури за ст. 172-5 і ст. 172-9 КУпАП.

Стаття 172-5 КУпАП встановлює відповідальність за порушення встановлених законом обмежень щодо одержання подарунків, стаття 172-7 - відповідальність за порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, а стаття 172-9 цього ж Кодексу - відповідальність за невжиття передбачених законом заходів посадовою чи службовою особою органу державної влади, посадовою особою місцевого самоврядування, юридичної особи, їх структурних підрозділів у разі виявлення корупційного правопорушення.

Пунктом 1 ст. 255 КУпАП складати протоколи про адміністративні правопорушення у сфері корупційних діянь за ст.ст. 172-5 - 175.9 мають право уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції України).

З преамбули Закону України "Про запобігання корупції" слідує, що даний закон визначає правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.

При цьому, за ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, спеціально уповноваженими суб'єктами у сфері протидії корупції є органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що Закон України "Про запобігання корупції" не визначає порядку та процедури розгляду звернень громадян з приводу корупційних правопорушень.

Суд першої інстанції зазначив, що спірні правовідносини із розгляду заяв ОСОБА_2 повинні розглядатися у межах Закону України "Про звернення громадян".

Частиною першою статті 1 Закону України "Про звернення громадян" передбачено право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Визначення заяви (клопотання) міститься у статті 3 Закону України "Про звернення громадян" та означає звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" визначено обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких, зокрема, обов'язок об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

За змістом статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Щодо позивних вимог до Генеральної прокуратури України, судом першої інстанції зазначено наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 1 Інструкції про порядок розгляду звернень і запитів та особистого прийому громадян в органах прокуратури України, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 20.12.2017 року № 357 (надалі - Інструкція 357), ця Інструкція визначає порядок розгляду звернень громадян, запитів і звернень народних депутатів України, комітетів Верховної Ради України, депутатів місцевих рад (далі - звернення і запити), строки їх розгляду, а також основні вимоги до організації і проведення особистого прийому громадян у Генеральній прокуратурі України, у тому числі у Спеціалізованій антикорупційній прокуратурі, регіональних, місцевих та військових прокуратурах (далі - органи прокуратури).

Інструкція поширюється на звернення громадян та юридичних осіб, отримані в письмовій або усній формі (ч. 1 розділу ІІ).

Звернення, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Звернення громадян мають бути оформлені згідно з вимогами статті 5 Закону України "Про звернення громадян". У зверненні зазначаються прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина та викладається суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення має бути надруковано або написано від руки розбірливо і чітко, підписано заявником (групою заявників) із зазначенням дати (ч. 1 та 4 розділу 3 Інструкції 357).

Згідно ч. 10 розділу ІІІ Інструкції 357 за результатами попереднього розгляду щодо кожного звернення і запиту, особами у межах повноважень приймається одне з рішень, в тому числі направлення за територіальністю та/або належністю.

Наведене положення Інструкції 357 кореспондує з нормою ч. 3 ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", за якою якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

На підставі п. 21 розділу ІІІ Інструкції 357 звернення громадян, за результатами розгляду яких не приймалися рішення керівниками регіональних (місцевих) прокуратур і у яких не оскаржуються дії чи рішення працівників Генеральної прокуратури України (регіональної прокуратури), відповідальні підрозділи у термін не більше п'яти днів надсилають до регіональної (місцевої) прокуратури, якщо вирішення порушених у них питань належить до компетенції цієї прокуратури.

Судом першої інстанції встановлено, що звернення позивача від 09.07.2018 року отримано Відповідачем-1 23.07.2018 року (вхідний номер канцелярії 25/2-396зв-18), та 26.07.2018 року направлено до прокуратури Донецької області, оскільки у зверненні позивача не оскаржувалися дії чи рішення працівників Генеральної прокуратури.

З урахуванням наведеного, у діях Генеральної прокуратури не вбачається порушень нормативно-правових актів, до сфери регулювання яких відносяться спірні правовідносини, а отже позовні вимоги до Генеральної прокуратури є необґрунтованими, та задоволенню не підлягають.

В частині вимог до прокуратури Донецької області, суд першої інстанції зазначив наступне.

На підставі п. 1 р. IV Інструкції 357, звернення громадян вирішуються у строк не більше одного місяця від дня надходження до прокуратури. Звернення, що не потребують додаткового вивчення і перевірки, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів, якщо інший строк не встановлено спеціальним законом.

Відповідно до п. 7 - 9 р. V Інструкції 357, за результатами розгляду звернень приймається одне з таких рішень: задоволено - наведені у зверненні доводи визнано обґрунтованими і за результатами вжито заходів до поновлення прав і законних інтересів заявника (прийнято відповідне процесуальне рішення за результатами вирішення скарги на дії, рішення слідчого або прокурора; пред'явлено позов; здійснено вступ у справу, порушену за позовами інших осіб; внесено апеляційну, касаційну скарги або заяву про перегляд судового рішення; надано письмову вказівку відповідно до статті 26 Закону України "Про прокуратуру"); відмовлено у задоволенні (відхилено) - вимоги заявника, викладені у зверненні, визнано необґрунтованими; роз'яснено - надано роз'яснення щодо компетенції органів прокуратури, вимог законодавства.

Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі порушені у ньому питання, заявнику надано відповідь. Відповідь за результатами вирішення звернення надається тим органом прокуратури, якому його надіслано і до компетенції якого належить вирішення порушених у ньому питань.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідь Відповідача-2 на заяви позивача, у якій роз'яснено порядок складання протоколів про адміністративні правопорушення за вказаними у запитах статтями КУпАП, а також наведено органи, які мають відповідне право на їх (протоколи) складання, надана 14.08.2018 року.

Зазначені заяви позивача направлені до Управління захисту економіки в Донецькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, як органу, до компетенції якого відноситься складання протоколів про адміністративні правопорушення із питань корупції.

Заява від 09.07.2018 року надійшла до Відповідача-2 від Відповідача-1 02.08.2018 року, а заява від 27.07.2018 року надійшла від позивача 30.07.2018 року.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції не встановлено порушень норм діючого законодавства з боку Відповідача-3 ні в частині строків надання відповідей, ні в частині їх змісту, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову у цій частині.

Відносно позовних вимог до Красноармійської місцевої прокуратури суд першої інстанції зазначив наступне.

02.08.2018 року Відповідачем-3 надана відповідь на заяву позивача від 27.07.2018 року, у якій зокрема зазначено, що органи прокуратури не мають права складати протоколи про адміністративні правопорушення, пов'язані з корупцією, вказані органи, повноважні складати такого роду протоколи.

А отже, відповідь Відповідача-3 надана у законодавчо визначені строки та у межах повноважень, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову у цій частині.

Щодо вимог позивача до Управління захисту економіки Головного управління Національної поліції в Донецькій області судом першої інстанції зазначено наступне.

Загальний порядок розгляду звернень громадян органами Національної поліції регламентується, окрім Закону України "Про звернення громадян", також Порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженим наказом МВС України від 15.11.2017 року № 930 (далі за текстом - Порядок 930).

Згідно п. 1 розділу ІV Порядку 930, керівники органів (підрозділів) поліції та їх заступники під час розгляду звернень громадян вивчають суть порушених у них питань, у разі потреби вимагають у виконавців матеріали попередніх перевірок за цими зверненнями, направляють працівників органів (підрозділів) поліції на місця для перевірки викладених у зверненнях фактів та вживають інших заходів для об'єктивного вирішення порушених авторами звернень питань.

Відповідно до п.п. 3-6 розділу ІV Порядку 930 рішення, які приймаються за зверненнями, повинні бути мотивованими та ґрунтуватися на законодавстві України. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов'язана забезпечити своєчасне виконання прийнятого рішення відповідно до законодавства України, у разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів (підрозділів) поліції, має права, визначені статтею 18 Закону України "Про звернення громадян". Звернення вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, ужито необхідних заходів і заявникам надано ґрунтовні та вичерпні відповіді. Звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, що не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Відповідь за результатами розгляду звернення в обов'язковому порядку надає орган (підрозділ) поліції, який його отримав або до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненні питань, та підписує керівництво цього органу. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон України "Про звернення громадян" і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. При цьому зазначають заходи, вжиті органом чи підрозділом поліції в межах його компетенції для захисту конституційних прав громадян (п.п. 13-14 розділу ІV Порядку 930).

З відповідей Відповідача-4, наданих на заяви позивача, вбачається, що інформація про порушення відносно ОСОБА_3. кримінальних справ з приводу порушення правил безпеки дорожнього руху, службової підробки, зловживання службовим становищем працівниками поліції та лікарні, є предметом розгляду у кримінальній справі. Під час проведення перевірки було встановлено, що викладені ОСОБА_2 доводи є предметом розгляду у рамках досудового розслідування за вищевказаними кримінальним провадженням.

З урахуванням наведеного, Відповідачем-4 надано відповідь на заяви позивача у межах повноважень та порядку, визначених Законом України "Про звернення громадян" та Порядком 930, а тому судом не встановлено порушень з боку Управління захисту економіки Головного управління Національної поліції в Донецькій області з цього приводу.

Стосовно порушення прав позивача не вчиненням відповідачами дій із складання адміністративних протоколів відносно заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_3. та її чоловіка, а також інших осіб судом першої інстанції зазначено таке.

Відповідно до приписів частини першої статті 55 Конституції України, пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25 грудня 1997 року, будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Тобто, оспорювані позивачем дії або бездіяльність відповідача повинні мати безпосередній вплив на суб'єктивні права та обов'язки особи шляхом або позбавлення можливості повністю чи в частині реалізувати належне цій особі право, або шляхом безпідставного покладення на цю особу будь-якого обов'язку.

Разом з цим, держава законами встановлює критерії, за якими право на доступ до суду не є абсолютним.

Обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Позивачем у заявленому позові не було конкретизовано та сформульовано, в чому саме виразилося порушення передбачених Конституцією та законами України його прав, свобод та охоронюваних інтересів у сфері публічно-правових відносин у зв'язку із не притягненням відповідачами заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_3. та її чоловіка, а також інших осіб, до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов висновку, що не вчинення відповідачами дій із складання адміністративних протоколів відносно заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_3. та її чоловіка, а також інших осіб, не порушують права позивача, оскільки не породжують, не змінюють та не припиняють його права і обов'язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду викладеною, в тому числі, у постановах від 7 травня 2018 року у справі № 800/206/17 (адміністративне провадження №А/9901/125/18, та від 17 липня 2018 року у справі №554/1334/17 (адміністративне провадження № К/9901/3353/17).

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідачі діяли у межах вимог ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано.

Судом першої інстанції також зазначено, що позивачем не доведено порушення його прав, свобод та охоронюваних інтересів у сфері публічно-правових відносин у зв'язку із не притягненням відповідачами заступника керівника Красноармійської місцевої прокуратури ОСОБА_3. та її чоловіка, а також інших осіб, до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі "Проніна проти України" від 18.07.2006 зазначив, що "п.1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент".

Наведене також кореспондується з практикою Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, рішення від 10 лютого 2010 року, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не приймає доводи заявника апеляційної скарги на помилковість застосування судом першої інстанції Закону України "Про звернення громадян" всупереч приписам статті 12 зазначеного закону з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 12 Закону України "Про звернення громадян" дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України", законами України "Про засади запобігання і протидії корупції", "Про виконавче провадження".

Між тим, закон України "Про засади запобігання і протидії корупції" втратив чинність з початком роботи системи подання та оприлюднення відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Відповідно до прписів частини 1 статті 21 Закону України "Про запобігання корупції" громадські об'єднання, їх члени або уповноважені представники, а також окремі громадяни в діяльності щодо запобігання корупції мають право, зокрема, 1) повідомляти про виявлені факти вчинення корупційних або пов'язаних з корупцією правопорушень, реальний, потенційний конфлікт інтересів спеціально уповноваженим суб'єктам у сфері протидії корупції, Національному агентству, керівництву чи іншим представникам органу, підприємства, установи чи організації, в яких були вчинені ці правопорушення або у працівників яких наявний конфлікт інтересів, а також громадськості.

Приписи статті 12 Закону України "Про звернення громадян" не містить обмежень дії цього Закону на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений Законом України "Про запобігання корупції".

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 0540/9443/18-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2018 року у справі № 0540/9443/18-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 05 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов