Справа № 751/7944/18
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 751/7944/18 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Коротких А.Ю.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 грудня 2018 року, що прийняте у місті Чернігові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Чернігівської митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови заступника начальника Чернігівської митниці ДФС ОСОБА_6 №0445/10200/17 від 12.07.2017 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 470 Митного кодексу України (далі - МК) у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн, закриття провадження у справі про порушення митних правил.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованою та протиправною.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 27 червня 2017 року державним інспектором відділу БНПН іЗта КЗ УПМП Чернігівської митниці ДФС Ісак А.Д. було складено протокол про порушення митних правил №0445/10200/17 відносно громадянина України ОСОБА_5 за частиною другою статті 470 МК, за змістом якого ОСОБА_5 порушив встановлений статтею 95 МК строк доставки транспортного засобу «Ford Mondeo», реєстраційний номер GC 6310, номер кузова НОМЕР_1, що перебуває під митним контролем, до митного органу призначення більше ніж на десять діб (а.с. 3-4).

У зв'язку із цим, заступником начальника Чернігівської митниці ДФС Пахутою В.А., 12 липня 2017 року за результатами розгляду матеріалів про порушення митних правил за даним протоколом, було винесено постанову в справі про порушення митних правил №0445/10200/17, якою громадянина України ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених частиною другою статті 470 МК та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на суму 3 400 грн (а.с. 7-10).

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що у діях ОСОБА_5 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 470 МК.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 90 МК транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Пунктом 3 частини першої статті 93 МК передбачено, що товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Для автомобільного транспорту пунктом 1 частини першої статті 95 МК встановлено строк транзитного перевезення у 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2017 позивачем через зону діяльності Чернігівської митниці ДФС було ввезено на митну територію України транспортний засіб «Ford Mondeo», реєстраційний номер GC 6310, номер кузова НОМЕР_1, який поміщено у митний режим «транзит».

Тому, з урахуванням наведених вище вимог МК, вказаний транспортний засіб мав бути вивезений за митну територію України до 24.06.2017 включно. Проте, до 24.06.2017 спірний транспортний засіб вивезено позивачем не було.

Водночас, позивач стверджує, що не знав про поміщення транспортного засобу у режим «транзит», оскільки вважав, що має вивести його протягом 60 днів згідно частини четвертої статті 380 МК.

Колегія суддів вважає такі доводи позивача необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини четвертої статті 380 МК громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, мають право тимчасово ввозити на митну територію України під письмове зобов'язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТ ЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 8716 10 згідно з УКТ ЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби можуть бути тимчасово ввезені на митну територію України за умови подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни.

Тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування повинні бути вивезені за межі митної території України з дотриманням строків, установлених відповідно до вимог цього Кодексу, або поміщені у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи можуть бути оформлені для вільного обігу на митній території України за умови сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів (частина шоста статті 380 МК).

Отже, для застосування наведених вимог статті 380 МК щодо тимчасового ввезення громадянами-резидентами на митну територію України транспортного засобу особистого користування на строк, що не перевищує 60 днів, є не лише обставини перебування громадянина-резидента, який ввозить транспортний засіб, на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, а також і його письмове зобов'язання про зворотне вивезення транспортного засобу, письмове декларування транспортного засобу в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни. Лише наявність всіх цих умов дає можливість застосовувати 60-денний строк тимчасового ввезення транспортного засобу.

Проте, матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів того, що ним подавалося письмове зобов'язання про зворотне вивезення транспортного засобу чи здійснювалося письмове декларування транспортного засобу. Не спростовує позивач цих обставин і в апеляційній скарзі.

Окрім того, позивач не заперечив того, що під час ввезення на митну територію України спірного автомобіля позивач обрав смугу руху «зелений коридор».

Відповідно до частини п'ятої статті 366 МК обрання "зеленого коридору" вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Отже, обрання позивачем каналу "зелений коридор" свідчить про те, що позивач не здійснював письмове декларування транспортного засобу, що, як зазначалося, є однією із умов застосування строку ввезення, передбаченого частиною четвертою статті 380 МК.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачу митним інспектором не було роз'яснено порядок застосування митного режиму згідно частини четвертої статті 380 МК, обов'язки при застосуванні режиму «транзит», а також те, що позивачем такий митний режим не заявлявся, не спростовує висновків суду щодо невиконання позивачем умов, передбачених частиною четвертою статті 380 МК і, як наслідок, неможливості застосування до спірних правовідносин строку вивезення транспортного засобу у 60 днів.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що дії посадових осіб митниці, які стосуються поміщення 14.06.2017 транспортного засобу позивача у митний режим «транзит», не є предметом розгляду даної справи, у якій вирішується питання правомірності притягнення позивача до відповідальності за порушення встановленого МК строку вивезення транспортного засобі за межі митної території України.

Доводи позивача про те, що станом на час винесення 12.07.2017 оскаржуваної постанови, у відповідача був відсутній протокол про порушення митних правил від 27.06.2017, не підтверджені будь-якими доказами та спростовуються матеріалами справи (а.с. 26).

Відповідно до частини другої статті 470 МК вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, особою, яка протягом року притягалася до відповідальності за вчинення такого правопорушення, а так само перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари, транспортні засоби більше ніж на одну добу, але не більше ніж на десять діб тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи порушення позивачем строку вивезення спірного транспортного засобу на строк, що не перевищує десять діб, відповідач правомірно застосував до позивача стягнення у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3400 грн).

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов'язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя А.Ю. Коротких

Суддя І.В. Федотов