Справа № 219/11202/18
Суддя: Радченко Л. А.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2019 року м.Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Радченко Л.А.,

за участю секретарів Дубаніної О.В., Шкурат К.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача Головка А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмут справу за адміністративним позовом представника позивача ОСОБА_1, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_3, до інспектора СРПП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області Головка Артема Ігоревича про визнання дій незаконними, визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення судових витрат,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1, яка діє в інтересах позивача ОСОБА_3, звернулась до суду із адміністративним позовом до інспектора СРПП Бахмутського ВП Головка А.І., вимоги за яким в подальшому збільшила, та в якому просить визнати дії поліцейського СРПП Бахмутського ВП в Донецькій області сержанта Головка Артема Ігоревича щодо складання постанови серії ДП018 № 830257 про накладення 26.09.2018 року на ОСОБА_3 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень за порушення ч.1 ст. 121 КУпАП незаконними; визнати постанову серії ДП018 № 830257 від 26.09.2018 року про накладення на ОСОБА_3 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, а провадження по справі закрити; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 10600 грн.

Вимоги обгрунтовує тим, що 26 вересня 2018 року поліцейським СРПП Бахмутського ВП Головком А.І. було складено та винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 830257, відповідно до якої ОСОБА_3 26 вересня 2018 року, о 14 годині 25 хвилин, в м. Соледар під час керування автомобілем КРАЗ 6510, номерний знак НОМЕР_1, порушив п.п. «б» пункту 31.4.5 Правил дорожнього руху України, а саме, шини на задній осі мали місцеві пошкодження, що оголюють корд. Вказаною постановою на ОСОБА_3 за вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень.

З вищевказаною постановою сторона позивача не погоджується та вважає її необгрунтованою, незаконною та складеною всупереч діючому законодавству України, оскільки, 26.09.2018р. ОСОБА_3, приблизно о 14-00год., під час керування автомобілем КРАЗ 6510, номерний знак НОМЕР_1, був зупинений в м.Соледар на вимогу поліцейського, який чітко не не зміг пояснити , в чому полягає порушення позивача . В подальшому позивач отримав постанову про накладення на нього адміністративного штрафу в сумі 340грн. , яка винесена без існування будь-яких доказів, свідків вчинення правопорушеня та на підставі надуманих власних переконань відповідача. Крім того, на порушення ст.276 КпАП України справа була розглянута на місці зупинки транспортного засобу, без дотримання вимог, а не за місцем знаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи. Більше того, позивач був не згодний з відповідачем, про що надав відповідні пояснення із запереченням обставин, пояснення були зафіксовані на прилад відповідача, який здійснював відеофіксацію під час зупинки транспортного засобу, тому, вважає, що позивач оспорив їх саме 26.09.2018 року, під час зупинки транспортного засобу, між тим, відповідачем не було складено протокол , який є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення, в порушення ч. 5 статті 258 КпАП України. Під час винесення оскаржуваної постанови були порушені права позивача на захист, посилаючись на ст.129 Конституції України , Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також, на практику Європейського суду з прав людини. Також, відповідно до договору про надання правової допомоги , укладеного 29.09.2018р., та акту наданих послуг від 30.10.2018 року, розмір суми , що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат за гонорар адвоката, становить 10600 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, наведених у позові, надала пояснення, аналогічні викладеному в позові. Заперечувала, також, проти того, що позивачу відповідачем належним чином були роз,яснені його права, та проти доведеності вини позивача на підставі наданих відповідачем фото в суді , на яких відсутні дата та час їх складання, належності наданих фото до одного автомобіля , на яких відсутнє зображення позивача, при цьому, на фото, на яких зображений номерний знак автомобіля, відсутні пошкодження шин.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив суду, що 26 вересня 2018 року він у відповідності до вимог діючого законодавства склав постанову про адміністративне правопорушення , відповідно до якої ОСОБА_3 26 вересня 2018 року, о 14 годині 25 хвилин, в м. Соледар під час керування автомобілем КРАЗ 6510, номерний знак НОМЕР_1, порушив правила дорожнього руху п.п. «б» пункту 31.4.5 Правил дорожнього руху України, а саме шини на задній осі мали місцеві пошкодження, що оголюють корд, що підтверджуються наданими ним в суді фото, які були зафіксовані ним на власний мобільний телефон та роздруковані після винесення постанови. Також, пояснив, що позивачеві був наданий для ознайомлення друкований текст прав, тому, підстав для особистого роз,яснення прав не було. При цьому, позивач на місці повністю погодився з порушенням і жодних заперечень не мав.

Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Постановою інспектора СРПП Бахмутського відділу поліції Головком Артемом Ігоровичем від 26 вересня 2018 року, серії ДПО18 № 830257, позивача ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.8).

Із змісту постанови вбачається, що ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності за те, що він 26 вересня 2018 року, о 14 год. 25 хв., в м. Соледар по вул. Краснофлотська в рійоні вул. Театральна, керував вантажним автомобілем марки КРАЗ 36510, державний номер НОМЕР_2, у якого шини по задній осі мають місцеві пошкодження, що оголюють корд, чим порушив п.п.31.4.5 «б» ПДР України.

Частиною 1 статті 121 Кодексу України про адміністративне правопорушення встановлена відповідальність, зокрема, за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..

Відповідно до п.31.4.5 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 , забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема, шини мають місцеві пошкодження (порізи, розриви тощо), що оголюють корд, а також розшарування каркаса, відшарування протектора і боковини.

Щодо посилання сторони позивача на порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення в частині розгляду справи на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У п. 2.3 свого рішення від 26 травня 2015 року у справі № 5-рп/2015 Конституційний Суд України, аналізуючи положення ст. 258 КУпАП, вказав на існування так званого «скороченого провадження» у справах про адміністративні правопорушення, тобто провадження за адміністративними правопорушеннями, накладання стягнення за якими відбувається саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. І перелік таких випадків прямо передбачений статтею 258 КУпАП, тобто коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

З часу прийняття цього рішення Конституційним Судом України ст. 258 КУпАП була змінена законодавцем і станом на 26.09. 2018 року відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, в тому числі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП.

При цьому згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, постанова у справі про адміністративне правопорушення, зокрема передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 статті 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобовязана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Так, зазначене у ч. 5 ст. 258 КУпАП правило не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, до якого відноситься правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Також, відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Таким чином, у разі вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, розгляд якого відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП віднесено до компетенції Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення не складається і розгляд таких справ здійснюється на місці вчинення правопорушення, незалежно від того, чи оспорюватиме особа під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення допущене порушення і адміністративне стягнення.

Зазначений правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 750/8192/16-а, який суд першої інстанції також враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у цій адміністративній справі в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що відповідачем під час розгляду справи в порушення вимог закону справа розглядалася на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу, оскільки в цій частині відповідач діяв відповідно до вимог діючого законодавства.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно зі ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) забезпечує всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи, зокрема підлягають з'ясуванню чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Рішення про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Крім цього відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема, про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Такий запис не був доданий до матеріалів справи відповідачем.

Також, ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення регламентовано, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Не зважуючи на норми вище зазначеної статті, як встановлено судом, працівником поліції позивача було позбавлено процесуального права на захист, і зазначене відповідачем не спростовано.

Згідно зі ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем суду не надано, доводи позивача, якими він заперечує постанову, не спростовані.

При цьому, суд не бере до уваги надані відповідачем фото у якості доказів на підтвердження вини позивача, оскільки, відповідно до ст. 74 КАС України зазначені докази одержані з порушенням порядку, встановленого законом , і є недопустимими. Більше того, такі фото не містять час та місце їх складання, прив,язки один до одного, зазначені відомості відсутні і в постанові, а фото, на якому зображений номерний знак автомобіля, не містить пошкодження шин.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості позивача суд не встановив.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб'єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

З огляду на вищевикладене та встановлені у справі обставини, суд вважає, що стороною відповідача не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній обставини належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 72 КАС України не підтверджені.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, суд вважає недоведеним, оскільки, судовому засіданні встановлено, що відповідачем при винесенні рішення про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були дотримані положення КУпАП щодо права на захист, необхідності з'ясування всіх обставин справи, а тому суд вважає, що постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.

В задоволенні вимог про визнання дій відповідача протиправними та визнання постанови протиправною - слід відмовити, оскільки, відповідно до ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб,єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності не передбачено прийняття рішення судом щодо визнання дій суб,єкта владних повноважень та їх рішень неправомірними.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Крім того, у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) (ВП), заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 810/4749/15.

Як встановлено судом, надані представником позивача до матеріалів справи копії документів, а саме, договору про надання правової допомоги , укладеного 29.09.2018р., та акту наданих послуг від 30.10.2018 року, за якими розмір гонорару адвоката становить 10600 грн., не надають можливості суду з, ясувати , чи дійсно пов,язані зазначені витрати саме з наданням правової допомоги, пов,язаної, у т.ч., з участю представника позивача у судових засіданнях без врахування кількості судових засідань та їх часу, про що зазначено у розрахунку обсягу, і вартості надання правої допомоги , оскільки, є не конкретними в частині участі в суді першої інстанці. При цьому, суду стороною позивача не надано доказів щодо понесення позивачем таких витрат відповідно до розділу 3 вказаного договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Відповідно, позивачем не підтверджено, що ним понесені витрати на правничу допомогу, а саме, сплачена сума у розмірі 10600 грн. за надання правової допомоги , та яка здійснена безпосередньо у звязку з необхідністю захисту його прав та законних інтересів в порядку адміністративного судочинства шляхом звернення його до суду з даним адміністративним позовом.

Відтак, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що підстави для стягнення витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, на час ухвалення рішення відсутні.

Приймаючи таке рішення, судом, також, враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є субєктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, між тим, позовні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу заявлені до саме відповідача.

Керуючись ст. ст. 126, 245, 247, 251,258,268,280-285, 293 КпАП України, ст. ст. 2, 55, 69, 77, 205,241-246,286, 295,297 КАС України , суд

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 іпн. НОМЕР_3), яка діє в інтересах позивача ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3, іпн НОМЕР_4) до інспектора СРПП Бахмутського відділу поліції Головка Артема Ігоревича (місце знаходження: АДРЕСА_1, іпн, серія та номер паспорту невідомо) про визнання дій незаконними, визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення судових витрат - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора СРПП Бахмутського відділу поліції Головка Артема Ігоревича від 26 вересня 2018 року, серії ДПО18 № 830257, про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Радченко