Справа № 234/15140/17
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2019 року справа №234/15140/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Блохіна А.А., суддів Сіваченка І.В., Шишова О.О., секретар судового засідання Верховецька Г.О., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Нещерет О.С., представника відповідача Хлудєєвої А.О., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 лютого 2018 року (повний текст складено 12.02.2018 року суддя Данелюк О.М.) у справі № 234/15140/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов`язання повернути безпідставно зменшену пільгову пенсію та стягнути незаконно вилучені кошти,-

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов`язання повернути безпідставно зменшену пільгову пенсію та стягнути незаконно вилучені кошти.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому з 06.09.2006 року була призначена пільгова пенсія зі зниженням пенсійного віку з 50 років як учаснику ліквідації аварії на ЧАЄС. Він є інвалідом 2 групи і має право на пільги як ветеран війни - інвалід війни. 02.04.2013 року він звернувся до УПФ із заявою про перерахунок пенсії і надав необхідні документи. З 01.04.2012 року йому була призначена пільгова пенсія в розмірі 6556,75 грн., яку він отримував по 31.07.2017 р. В серпні 20017 року відповідач безпідставно, незаконно зменшив його пенсію до 3345,60 грн., а також було стягнуто 20% нібито помилково переплаченої йому пенсії і він став отримувати пенсію в сумі 2843,76 грн. На початку вересня 2017 р. він звернувся до УПФУ у м. Краматорську з заявою про роз`яснення причини незаконно зменшеної йому пенсії як учаснику ліквідації аварії на ЧАЄС та стягнення нібито виниклої переплати. 03.10.2017р. за вих. № 188/Р-10-01-01 він отримав від відповідача відповідь про те, що нібито йому з 01.04.2012 року по 31.07.2017 р. помилково виплачувалась пенсія в розмірі 6565,75 грн., так як надана ним довідка про заробітну плату не відповідає вимогам постанови КМ України від 23.11.2011 р., і на підставі нібито помилки, допущеної в зв`язку з цим відповідачем, у нього виникла переплата по пенсії за цей період в розмірі 197253,61 грн., яку почали вже з нього стягувати. З огляду на прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 23.11.2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», органами Пенсійного фонду області розпочато перерахунки пенсій інвалідам-ліквідаторам з 01.01.2012 р. Постановою встановлено нові розміри пенсійних виплат з 01.01.2012 р. та з 1.07.2012 р., в тому числі нижче яких не може виплачуватися пенсія, яка призначена відповідно до статті 54 Закону. Механізм перерахунку пенсій передбачає осучаснення до нинішнього рівня підвищеної до 5-ти кратного розміру ще під час робіт по ліквідації аварії оплати праці інвалідів-ліквідаторів 1986-1990 р.р., оскільки раніше нарахування проводилися із заробітку, який не відображав реального коригування на нинішній час. З метою збільшення пенсій під час перерахунків проводиться також перевірка правильності оплати праці інвалідів-чорнобильців, виходячи з нормативно-правових актів, які діяли в зазначений період, і в залежності від статусу ліквідаторів (військовозобов`язаних, військовослужбовців, пожежників, правоохоронців, працівників інших підприємств та організацій). Виходить з цього, що йому чотири роки відповідач платив пенсію за правильними довідками, а потім з`ясувалось, що ці довідки не відповідають постанові КМУ, хоча ця постанова передбачає перевірку правильності оплати праці, а в його довідках оплата праці була зроблена правильно. Відповідач у своїй відповіді не вказав, яка ж помилка в оплаті праці є у наданих ним в 2013 р. довідках. Крім того, незрозуміло яким законом керувався відповідач, коли став з нього стягувати, нібито виниклу переплату по пенсії. Таким чином вважає, що дії відповідача по зменшенню і відрахуванню з його пенсії як ліквідатора аварії на ЧАЄС, начебто надмірно виплаченої пенсії є незаконними і його позов підлягає повному задоволенню.

Просив суд визнати неправомірними дії відповідача - Управління Пенсійного Фонду України у м. Краматорську по зменшенню йому пенсії як ліквідатору аварії на ЧАЄС та інваліду війни з 01.08.2017 р. та стягненню надмірно виплаченої йому суми пенсії в сумі 197253,61 грн., зобов`язати Управління Пенсійного Фонду України у м. Краматорську призначити та виплачувати йому пільгову пенсію, яка була нарахована і виплачувалась до 01.08.2017 р. Стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в м. Краматорську на його користь суму безпідставно вилучених грошових коштів з 01.08.2017 р. по день винесення рішення судом.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 12 лютого 2018 року у справі № 234/15140/17 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржене рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача, про те, що ним до УПФУ 02.04.2013 року була надана довідка про заробіток однакової форми і зразка, яку він додав до позовної заяви, а у своєму рішення суд визнав її неналежною. Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на звернення 10.08.2018 року УПФУ у м. Краматорську з заявою до поліції та прокуратури про виявлені порушення при призначенні пенсії позивачу. Суд не звернув уваги на доводи позивача про те, що заяву про нібито добровільну згоду на стягнення начебто переплаченої суми пенсії він написав під психологічним тиском з боку працівників відповідача. Позивач вважає, що відповідач не мав законних правових підстав для зменшення розміру його пенсії та стягнення з нього нібито безпідставно отриманих коштів.

Відповідачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

У судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, наданого відзиву, і дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що діями відповідача права позивача не було порушено, оскільки останній діяв в межах діючого законодавства, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України.

З висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 24.09.2012 р. має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та до вкладки № НОМЕР_2 від 24.09.2012 р. до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи Категорія 1 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є учасником ЛПА на ЧАЄС (т.1 а.с.2-2а).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 01.10.2012 р. ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інваліда війни (т. 1 а.с.3).

Згідно розпорядження № 151461 від 11.10.2012 року (т.2 а.с.2) ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності з 20.08.2012 року відповідно до ст. 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-XІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796).

Вищезазначені обставини сторонами не заперечуються.

Дослідженням пенсійної справи ОСОБА_1 , судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Згідно листа заступника начальника головного УПФУ в Донецькій області № 1619/11 від 27.11.2012 (т.2 а.с. 48) повернуто пенсійну справу ОСОБА_1 , якому призначено пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для подальшої виплати пенсії після дооформлення матеріалів пенсійної справи. До пільгового стажу необхідно зарахувати весь період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 17.10.1986 по 22.12.1986, оскільки військова частина № НОМЕР_4 за вказаний період дислокувалась в зоні відчуження (п. Рудня-Іллінецька довідка архіву № 4/1234 від 17.06.1997). Крім того, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 відпрацював в зоні відчуження повний місяць листопад 1986 року необхідно витребувати довідку про заробітну плату за цей місяць та провести перерахунок пенсії (з урахуванням заробітку).

02.04.2013 року позивач звернувся з заявою до відповідача про перерахунок пенсії за довідкою ЧАЕС (за роботу в зоні), яка прийнята відповідачем за реєстраційним номером 2282 (т.2 а.с. 56).

Згідно розписки-повідомлення (т.2 а.с.55) до заяви ОСОБА_1 № 2282 від 02.04.2013 р. додано довідку про заробітну плату (від 25.03.2013 р.), заява про призначення/перерахунок пенсії, інший документ (№ 81166 від 27.04.2012 р.), трудова книжка. Також зазначено, що надано повний пакет документів для перерахунку пенсії.

Згідно акту № 226 від 29.03.2013 року (т.2 а.с. 60) зустрічної перевірки достовірності наданих документів про стаж (заробітну плату) для призначенні пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» головним спеціалістом з призначення пенсій УПФУ у м. Краматорськ ОСОБА_2 згідно з направлення начальнику управління від 29.03.2013 № 77 за участю генерального директора ПАО «Тисо» проведена перевірка достовірності довідки про заробітну плату, надану ПАО «Тисо» на ім`я ОСОБА_1 за період роботи в ПАТ «Тисо» з 07.10.1986 року по 22.12.1986 року. При проведенні перевірки були використані розрахунково-платіжні відомості нарахування заробітної плати за 1986 р., архівна довідка № 81166 від 27.04.2012 р. Під час перевірки була надана архівна довідка № 81166 від 27.04.2012 р. видана Міністерством оборони України, згідно якої ОСОБА_1 приймав учать у ліквідації аварії на ЧАЕС з з 07.10.1986 року по 22.12.1986 року у складі військової частини № НОМЕР_4 . У довідці зазначено, що зазначені військова частина дислокувалась у зоні відчуження у листопаді 1986 року з 1-5,7,9,11,12,14-16,19,21,27,29, у зв`язку з чим листопад 1986 року можна вважати як повний місяць і провести перерахунок пенсії з урахуванням заробітної плати за листопад 1986 р, як повний місяць. У ході перевірки встановлено, що довідка про заробітну плату за листопад надана у відповідності до розрахунково-платіжних відомостей нарахування заробітної плати. У листопаді 1986 року не була проведена доплата за роботу у зоні відчуження у 5 кратному розмірі, одноразова виплата за дозу радіації не нараховувалась.

Відповідно до архівної довідки № 81166 від 27.04.2012 р. виданої Міністерством оборони України (т.2 а.с.62) ОСОБА_1 приймав учать у ліквідації аварії на ЧАЕС з 07.10.1986 року по 22.12.1986 року у складі військової частини № НОМЕР_4 . У довідці зазначено, що зазначені військова частина дислокувалась у зоні відчуження у листопаді 1986 року з 1-5,7,9,11,12,14-16,19,21,27,29.

За змістом довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 12 від 20.02.2013 ПАТ «Тисо» (т.2 а.с. 63) заробітна плата ОСОБА_1 за листопад 1986 року становить 0,01533 коп.

Згдно розпорядження відповідача № 151461 від 05.04.2013 року (т.2 а.с. 52) позивачу зроблено перерахунок пенсії через зміну надбавки та встановлено до виплати пенсію щомісячно у розмірі 5568,19 грн.

Надалі розпорядженням відповідача № 151461 від 19.04.2013 року та протоколом від 20.04.2013 року (т.2 а.с. 65), з урахуванням усіх складовх для перерахунку пенсії, позивачу зроблено перерахунок пенсії через перехід з виду на вид та встановлено до виплати пенсію щомісячно у розмірі 6333,39 грн.

Згідно довідки про результати перевірки пенсійних справ управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 13 липня 2017 року (т.2 а.с.93-94) комісією у складі ОСОБА_3 - першого заступника начальника управління УПФУ у м. Краматорську Донецької області, ОСОБА_4 заступника начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 1, ОСОБА_5 заступника начальника відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2, ОСОБА_6 головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 1, ОСОБА_7 головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2, ОСОБА_8 головного спеціаліста відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 відповідно до наказу управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 13.07.2017 № 152 проведено перевірку правильності призначення та виплати пенсій.

По пенсійній справі ОСОБА_1 №151461: при зверненні за перерахунком пенсії 02.04.2013 року заявником надано довідку про заробітну плату за листопад 1986 від 20.02.2013 № 12 на підприємстві ПАТ «ТИСО», а в переліку документів для перерахунку вказана довідка від 25.03.2013. В акті зустрічної перевірки від 29.03.2013 № 226 довідки про заробітну плату на підставі ПАТ «ТИСО», не уточнено яку саме довідку перевіряли. Форма довідки не відповідає постанові КМУ № 1210 від 23.11.2011. Розпорядження від 05.04.2013 підписано головним спеціалістом Козловою М.Ю. та заступником начальника управління Васильєвою Г.М.. Заява по Формі № 10 відсутня. З урахуванням вищевказаного перерахунок пенсії вважається зробленим неправомірно, в результаті чого виникла переплата в сумі 197253,61 грн.

За розпорядженням № 151461 від 14.07.2017 року (т.2 а.с. 85) позивачу зроблено перерахунок пенсії через перехід з виду на вид та встановлено до виплати пенсію щомісячно у розмірі 3345,60 грн.

З тексту рішення № 733 від 10.08.2017 року (т.2 а.с. 98) вбачається, що в результаті надмірно виплачених сум пенсій у розмірі 197253,61 грн., що утворилась з 01.04.2013 по 31.07.2017 року з урахуванням заяви від 07.08.2017, пенсіонер погодився на погашення переплати у розмірі 15% пенсії щомісячно починаючи з 01.09.2017 до повного погашення.

За унормуванням статті 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема,:

1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина;

6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки;

12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28 лютого 1991 року, в редакції Закону України № 2001-XII від 19 грудня 1991 року зі змінами та доповненнями станом на час існування спірних правовідносин (далі Закон № 796-XII) , визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Відповідно до ст. 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання делегованих повноважень Кабінет Міністрів України 23.11.2011 року прийняв постанову № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова № 1210), якою затверджено Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. (далі - Порядок)

Відповідно до п. 2 Постанови № 1210 зобов`язано Пенсійний фонд України забезпечити здійснення перерахунку пенсій, призначених особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до набрання чинності цією постановою, за матеріалами пенсійних справ.

Згідно п. 1 Порядку, цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

За приписами п. 7 Порядку пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, I - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що в усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3 тис. карбованців.

Згідно п. 10 Порядку призначення пенсії із заробітної плати, одержаної за роботу за межами зони відчуження, провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, в даному випадку позивач мав право розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії за повний відпрацьований календарний місяць, що підтверджується архівною довідкою № 81166 від 27.04.2012 р. виданої Міністерством оборони України.

Зазначена обставина сторонами визнається.

Крім того, право позивача на перерахунок пенсії із розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії за повний відпрацьований календарний місяць у листопаді 1986 року підтверджується висновком начальника Головного УПФУ в Донецькій області відображеним у листі № 1619/11 від 27.11.2012 року, який надано за результатами перевірки пенсійної справи позивача.

Колегія суддів критично відноситься до довідки про результати перевірки пенсійних справ управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 13 липня 2017 року з огляду на те, що висновки зроблено передчасно без належної перевірки.

У довідці, крім іншого, зазначено про відсутність заяви позивача за Формою № 10. Між тим, в матеріалах пенсійної справи зазначена заява від 02.04.2013 року наявна (т.2 а.с. 56), що свідчить про неповноту та невідповідність висновків перевірки матеріалам пенсійної справи.

Позивачем для перерахунку пенсії надано довідку за нормою п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про заробітну плату для обчислення пенсії № 12 від 20.02.2013 ПАТ «Тисо» за період роботи в зоні відчуження за листопад 1986 року, розмір якого склав 0,01533 коп.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок 22-1).

У відповідності до приписів Порядку 22-1 позивачем було надано усі документи, які необхідні для перерахунку пенсії. Достовірність розміру заробітної плати та її складові, що зазначені у довідці, було перевірено фахівцем відповідача, про що складено відповідний акт № 226 від 29.03.2013 року.

Колегія суддів відзначає, що інші довідки про заробітну плату для обчислення пенсії позивачу за період роботи в зоні відчуження за листопад 1986 року, крім довідки № 12 від 20.02.2013 ПАТ «Тисо», в матеріалах пенсійної справи відсутні.

Щодо заперечень відповідача в частині того, що вказана довідка не відповідає формі, затвердженій листом МСЗН України від 27.02.96 р. 3 01-3/244-013-2, колегія суддів не може їх прийняти з огляду на те, що вказаний лист не зареєстрований в Міністерстві юстиції, а Порядком не передбачено форму довідки.

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка ПАТ «Тисо» № 35 від 29.08.2012 року та відповідний розрахунок (т.1 а.с. 5,6, 185) про заробітну плату ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження, оформлені за вимогами листа МСЗН України від 27.02.96 р. № 01-3/244-013-2.

Колегія суддів зазначає, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи в зоні відчуження за листопад 1986 року, зазначений у довідці ПАТ «Тисо» № 35 від 29.08.2012 року, становить 0,01533 коп., який відповідає розміру, визначеному у довідці № 12 від 20.02.2013 ПАТ «Тисо».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним розпорядження № 151461 від 19.04.2013 року та протокол від 20.04.2013 року, якими відповідачем зроблено перерахунок пенсії позивачу через перехід з виду на вид та встановлено до виплати пенсію щомісячно у розмірі 6333,39 грн.

Відображені у довідці про результати перевірки пенсійних справ управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області від 13 липня 2017 року недоліки, а саме: зазначення в переліку документів для перерахунку вказана довідка від 25.03.2013 та незазначення в акті зустрічної перевірки від 29.03.2013 № 226 яка саме довідка про заробітну плату на підставі ПАТ «ТИСО» перевірялась, самі по собі не є безумовною підставою для визнання відсутності у позивача права на перерахунок пенсії із розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії за повний відпрацьований календарний місяць.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Основного Закону України ).

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Суд приймає до уваги, що за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 07 жовтня 2009 року в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Як свідчить аналіз практики Європейського суду, у контексті Європейської конвенції, до майна належать, крім рухомих і нерухомих речей, також і право на пенсію (справа „Мюллер проти Австрії").

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п.33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України" (Заява № 29979/04)

«70.... Суд підкреслює особливу важливість приниипу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyder V. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-1, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, n. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, n. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява XQ 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, n. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyder v. Italy), п. 119).

71 Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не

дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas V. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, a також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007року, тау справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 1 Тчервня 2009року).»

Враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суд при розгляді цієї справи враховує вищевказану практику ЄСПЛ як джерело права відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини.

У статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначені страхові виплати.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 і ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідач, здійснюючи перерахунок пенсії позивачу 14.07.2017 року та утримання 15% пенсії, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим підлягають захисту порушені права позивача шляхом визнання протиправними дій та зобов`язання поновити нарахування та виплати пенсії позивачу у розмірі визначеному розпорядженням відповідача № 151461 від 19.04.2013 року та протоколом від 20.04.2013 року.

Крім того, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати відповідача виплатити заборгованість, яка утворилась за час припинення пенсійних виплат.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, судом першої інстанції зазначено таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

- дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

- бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

- рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із діями, вчиненими відповідачем, тому, зважаючи на вищевикладене, колегія суддів, з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України, дійшла висновку щодо визнання протиправними та скасувати розпорядження № 151461 від 14.07.2017 року, яким позивачу зроблено перерахунок пенсії через перехід з виду на вид та встановлено до виплати пенсію щомісячно у розмірі 3345.60 грн. та рішення № 733 від 10.08.2017 року про відрахування з пенсії позивача сум до погашення заборгованості та зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату позивачу пенсії згідно з розпорядженням відповідача № 151461 від 19.04.2013 року та протоколу від 20.04.2013 року, якими відповідачем зроблено перерахунок пенсії позивачу через перехід з виду на вид та встановлено до виплати пенсію щомісячно у розмірі 6333,39 грн., з 01.08.2017 року.

Вимога позивача щодо зобов`язання відповідача виплатити виниклу з 01.04.2017 заборгованість, на переконання суду, у повній мірі охоплюється зобов`язанням відповідача поновити нарахування та виплату пенсії з 01.08.2017. Відповідно, додаткового зобов`язання не потребує.

Згідно розпорядження № 151461 від 14.07.2017 року (т.2 а.с. 85) позивачу зроблено перерахунок пенсії через перехід з виду на вид та встановлено до виплати пенсію щомісячно у розмірі 3345.60 грн.

За рішенням № 733 від 10.08.2017 року (т.2 а.с. 98) в результаті надмірно виплачених сум пенсій у розмірі 197253,61 грн., що утворилась з 01.04.2013 по 31.07.2017 року, з урахуванням заяви від 07.08.2017, пенсіонер погодився на погашення переплати у розмірі 15% пенсії щомісячно починаючи з 01.09.2017 до повного погашення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що, оскільки при вирішенні даного публічно-правового спору судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального і процесуального права, а мотиви, з яких виходив суд під час ухвалення свого рішення, не відповідають фактичним обставинам справи, оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позову.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.139, ч.5 ст.250, п.3 ч.1 ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.3 ч.1, ч.2, ч.4 ст.317, ст. 321, ст.322, ч.1 ст.325, ч.1, ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 лютого 2018 року у справі № 234/15140/17 задовольнити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 12 лютого 2018 року у справі № 234/15140/17 скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області про визнання дій неправомірними, зобов`язання повернути безпідставно зменшену пільгову пенсію та стягнути незаконно вилучені кошти задовольнити частково.

Визнання протиправними та скасувати розпорядження Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області; № 151461 від 14.07.2017 року яким позивачу зроблено перерахунок пенсії через перехід з виду на вид та встановлено до виплати пенсію щомісячно у розмірі 3345.60грн. та рішення Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 733 від 10.08.2017 року про відрахування з пенсії позивача сум до погашення заборгованості.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області поновити нарахування та виплату позивачу пенсії згідно з розпорядженням Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області № 151461 від 19.04.2013 року та протоколу від 20.04.2013 року, якими відповідачем зроблено перерахунок пенсії позивачу через перехід з виду на вид та встановлено до виплати пенсію щомісячно у розмірі 6333,39 грн., з 01.08.2017 року.

Встановити Управлінню Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області двомісячний строк для подання до суду першої інстанції звіт про виконання цієї постанови.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 05 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді І.В. Сіваченко

О.О. Шишов