Справа № 813/1949/18
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/2193/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Обрізка І. М., Онишкевича Т. В.,

за участю секретаря судового засідання - Джули В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року, ухвалене головуючим суддею Мартинюком В. Я. о 15:26 год у м. Львові, у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

04 травня 2018 року Приватне акціонерне товариство «Фірма «Нафтогазбуд» (далі - ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд») звернулося в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25 квітня 2018 року № , № та № .

На обґрунтування своїх вимог зазначив, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідач порушив принцип юридичної визначеності та не обґрунтував підставності застосування штрафу у розмірі 180721,48 грн, так як відсутній належний розрахунок суми штрафних санкцій.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що сума нарахованого відповідачем штрафу жодним чином не підтверджена, а суд першої інстанції всупереч вимогам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України не вжив визначені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, що дає підстави для висновку про законність судового рішення.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, покликаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив відмовити в її задоволенні.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Позивач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, за результатами якої складено акт від 11 квітня 2018 року № 890/13-01-14-13/01293962.

Вказаний акт перевірки містить висновок про порушення позивачем вимог підпунктів 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171, підпункту «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, внаслідок чого несвоєчасно сплачено податок на доходи фізичних осіб за період з 01 січня 2015 року по 29 лютого 2016 року в сумі 903657,41 грн; підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, підпунктів 1.5, 1.6 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, внаслідок чого несвоєчасно перераховано військовий збір за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2015 року в сумі 14695,57 грн; пункту 51.1 статті 51 абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, внаслідок чого несвоєчасно подано Податковий розрахунок за формою 1 ДФ за ІІ-IV квартали 2015 року.

На підставі вказаного вище акта перевірки Головним управлінням ДФС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 25 квітня 2018 року № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 180731,48 грн, в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 180731,48 грн; № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з військового збору в розмірі 2934,14 грн, в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 2934,14 грн; № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в розмірі 1020 грн, в тому числі за штрафними (фінансовими) санкціями - 1020 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було правомірно прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими до позивача було застосовано штрафні санкції за несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також за несвоєчасне подання Податкового розрахунку за формою 1ДФ.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України (в редакції від 01 січня 2017 року, яка діяла на момент проведення перевірки та винесення податкових повідомлень-рішень), податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Як передбачено підпунктом «а» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Відповідальність за порушення правил сплати (перерахування) податків встановлена статтею 126 Податкового кодексу України, згідно з пунктом 126.1 якої у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, положення статті 126 Податкового кодексу України застосовуються у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від строку затримки такої сплати.

Як встановлено з матеріалів справи, за період з 01 січня 2015 року по 29 лютого 2016 року «Фірма «Нафтогазбуд» несвоєчасно (при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати) сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 903657,41 грн.

Враховуючи те, що вказаний висновок контролюючого органу не спростований жодними доказами, які б свідчили про своєчасність сплати позивачем узгодженої суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність податкового повідомлення-рішення від 25 квітня 2018 року № .

Що стосується застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату військового збору, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Згідно з підпунктом 1.5 даного пункту відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Підпунктом 1.6 цього ж пункту встановлено, що платники збору зобов'язані забезпечувати виконання податкових зобов'язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Враховуючи те, що за період з 01 січня 2015 року по 30 вересня 2015 року позивачем несвоєчасно сплачено до бюджету 14695,57 грн військового збору, з яких 14645,80 грн із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати, та 49,77 грн із затримкою до 30 календарних днів, суд першої інстанції зробив правильний висновок про правомірність застосування до нього штрафних санкцій в розмірі 2934,14 грн.

Відповідно до пункту 51.1 статті 51 Податкового кодексу України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Згідно з підпунктом «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

За змістом вимог Податкового кодексу України податковий розрахунок подається окремо за кожний квартал протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного кварталу. Якщо останній день строку подання податкового розрахунку припадає на вихідний або святковий день, останнім днем строку вважається операційний (банківський) день, що настає за вихідним або святковим днем.

З матеріалів справи встановлено, що Податковий розрахунок за формою 1ДФ за III квартал 2015 року позивачем подано 10 листопада 2015 року, тоді як строк його подання сплив 09 листопада 2015 року, а за IV квартал 2015 року - 10 лютого 2016 року (останній день подання - 09 лютого 2016 року).

Абзацом 2 пункту 119.2 статті 119 Податкового кодексу України встановлено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов'язань платника податку та/або до зміни платника податку, вчинені платником податків, до якого протягом року було застосовано штраф за таке саме порушення, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.

З огляду на викладене, судом першої інстанції зроблено правильний висновок про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, якими до ПАТ «Фірма «Нафтогазбуд» були застосовані штрафні санкції за несвоєчасне перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також за несвоєчасне подання Податкового розрахунку за формою 1ДФ.

Покликання позивача на порушення Головним управлінням ДФС у Львівській області порядку застосування штрафних санкцій є безпідставними, так як підпунктом 4 пункту 1 розділу ІІ Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204, передбачено, що у разі, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб, таким податковим агентом, контролюючий орган складає лише податкове повідомлення-рішення, а розрахунок податкового зобов'язання додається до податкового повідомлення-рішення за наявності, що й було зроблено відповідачем.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Фірма «Нафтогазбуд» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у справі № 813/1949/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 07 березня 2019 року.