Справа № 120/4438/18-а
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4438/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Томчук А.В.

Суддя-доповідач: Мацький Є.М.

05 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Шпикуляк Ю.В.,

представника апелянта: ОСОБА_2

представника відповідача: Вокалюк О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року (рішення прийнято у м. Вінниці, повний текст рішення складено 29.12.2018, час його прийняття не зазначено) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним, скасування наказу, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. ОСОБА_4 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ від 13 листопада 2018 року виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, яким відмовлено ОСОБА_4 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту);

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 із урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні та прийняти рішення з урахуванням вимог ст.118 ч.7 ЗК України та п.8 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333у вигляді наказу, яким надати ОСОБА_4 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. 27 грудня 2018 року рішенням Вінницького окружного адміністративного суду позовні вимоги задоволено частково.

3. Визнано протиправним та скасовано наказ від 13 листопада 2018 року виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_4 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектари на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту).

4. Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектари на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту) з урахуванням висновків суду викладених в мотивувальній частині судового рішення та прийняти рішення з урахуванням вимог ч.7 ст.118 Земельного Кодексу України.

5. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

6. Стягнуто на користь ОСОБА_4 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири гривні 80 коп.).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

7. Апелянт зазначає, що у суду були всі правові підстави задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, внаслідок чого просила змінити рішення суду першої інстанції.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

8. 08.10.2018 ОСОБА_4 звернулась із клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту), кадастровий номер :02:001:0197 (загальна площа земельної ділянки 8,0 га) (землі запасу).

9. В якості додатків до клопотання подано: копію паспорта, копію ідентифікаційного номеру, графічний матеріал позначення бажаного місця розташування земельної ділянки.

10. За наслідком розгляду вказаного звернення, 13.11.2018 Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області прийнято наказ №2-15259/15-18-СГ "Про відмову надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким відмовлено ОСОБА_4 у наданні дозволу, оскільки нормами ст.116,118 Земельного Кодексу України не передбачено безоплатної приватизації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, а також враховуючи відсутність згідно статті 56 Закону України "Про землеустрій" згоди власника земельної ділянки, для земель державної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на поділ чи об'єднання земельних ділянок користувачем.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

11. Апелянт зазначила, що вона звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, державної форми власності, орієнтовною площею 2,0 гектари на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту), за результатами розгляду якого 13.11.2018 відповідач видав наказ, яким відмовив у наданні відповідного дозволу позивачеві. Відмова мотивована тим, що не було надано згоду відповідачем на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки. Також в наказі вказано, що у відповідності до ст.116, 118 ЗК України не передбачено можливість безоплатної приватизації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Не погоджуючись з такою відмовою та її аргументами, позивач звернулась до суду.

12. Відповідач в своїх запереченнях пояснив, що наказом Головного управління від 13.11.2018 №2-15259/15-18-СГ відмовлено гр. ОСОБА_4 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок орієнтовною площею 2,00 га із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Роз'яснено з посиланням на законодавчі норми, що не передбачено можливості безоплатної приватизації земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Враховуючи наведене, зазначив що відповідач правомірно відмовив у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Вказав, що дана відмова у виді наказу не позбавляє права звернутись з новим клопотанням до ГУ щодо надання дозволу на розробку саме проекту землеустрою.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

13. Згідно частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

14. В силу пункту 1 Положення Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15 (далі - Положення №15), державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

15. Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи (п.п.31 п.4 Положення №15).

16. Згідно п.п.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Мінагрополітики України від 29.09.2016р. № 333, зареєстрованого в Мін'юсті України 25.10.2016 за № 1391/29521 (далі - Положення №333), Головне управління відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

17. В силу ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

18. Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

19. Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

20. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

V. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

21. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб'єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

22. Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до ст. 122 Земельного кодексу України, відноситься до виключних повноважень центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів.

23. В силу положень Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" саме відповідач, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

24. Відтак, позовні вимоги, які стосуються зобов'язання суб'єкта владних повноваження прийняти певне рішення є втручанням у дискрецію (вільний розсуд) діяльності даного суб'єкта владних повноважень.

25. Згідно з Рекомендацією №R(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

26. Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

27. Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

28. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

29. Під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

30. Таким чином, суд не може втручатись в дискреційні повноваження та виходити за межі завдань адміністративного судочинства.

31. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

32. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

33. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують, як джерело права при розгляді справ, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

34. Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

35. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

36. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

37. В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов'язання за цим положенням. Межі обов'язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).

38. Верховний Суд у подібних правовідносинах у справі №815/3799/17 від 08.05.2018 року дійшов аналогічного висновку.

39. Верховний Суд зазначив, що відповідач має виключні повноваження на вирішення питання щодо надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності.

40. Положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, у тому числі і форма прийнятих відповідних рішень.

41. Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов'язати відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

42. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб'єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов'язує суб'єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

43. Відтак, з урахування правової позиції Верховного Суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом правового захисту прав ОСОБА_4 є зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області розглянути повторно клопотання ОСОБА_4 про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектари на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (за межами населеного пункту) з урахуванням висновків суду викладених в мотивувальній частині судового рішення та прийняти рішення з урахуванням вимог ч.7 ст.118 Земельного Кодексу України.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

44. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

45. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

46. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

47. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

48. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

49. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, Апеляційний Суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які б були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 06 березня 2019 року.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Капустинський М.М. Охрімчук І.Г.