Справа № 808/2031/18
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 808/2031/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року (суддя суду 1 інстанції Прасов О.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання дій відповідача протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, в якому просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою для надання у власність третіх осіб земельної ділянки, яка належала ОСОБА_3, на праві власності та постійного користування, у розмірі 1,00 га.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області 13.01.2017 прийнято накази про надання дозволу на розробку проектів землеустрою про надання земельної ділянки, яка належала ОСОБА_3, на праві власності та постійного користування, у власність іншим громадянам:

ОСОБА_4 - наказ №8-111/15-17-СГ (НОМЕР_1);

ОСОБА_7 - наказ №8-105/15-17-СГ (НОМЕР_2);

ОСОБА_9 - наказ №8-108/15-17/СГ (НОМЕР_3);

ОСОБА_1 - наказ №8-101/15-17-СГ (НОМЕР_4);

ОСОБА_6 - наказ №8-99/15-17-СГ (НОМЕР_5);

ОСОБА_5 - наказ №8-106/15-17-СГ (НОМЕР_6);

ОСОБА_8 - наказ №8-103/15-17-СГ (НОМЕР_7).

Стверджує, що про існування зазначених наказів позивачу стало відомо 15.01.2018 після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №60000027 в СВ прокуратури Запорізької області, де позивач є потерпілою.

ОСОБА_3 виділено земельну ділянку площею 1,79 га (0,34 га передано у

власність, а 1,45 га у постійне користування), один гектар з якої через протиправні дії ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, передано третім особам, що підтверджено:

рішення Любимівської сільської ради №1 від 03.03.1994, згідно до якого було прийнято рішення про передачу земельних ділянок в приватну власність і виділення у постійне користування;

довідка, видана виконкомом Любимівської сільської ради Михайлівського району, Запорізької області за підписом сільського голови Д.А. Сидєльнікова №257, від 03.04.2017;

довідка Любимівської сільської ради, видана 11.07.2017;

відповідь Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 20.09.2017, згідно якої рішення Любимівської сільської ради №1 від 03.03.1994 про передачу земельних ділянок в приватну власність і виділення в постійне користування на сьогоднішній день не скасовано.

Позивач вважає протиправними дії ГУ Держгеокадастру в Запорізькій області щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та видання у зв'язку з цим послідуючих відповідних наказів, при передачі 1 га виділеної позивачу земельної ділянки площею 1,79га (0,34га передано у власність а 1,45га у постійне користування), у власність громадянам ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4

Стверджує, що земельні ділянки надані ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 всупереч положенням ст.50 Закону України «Про землеустрій» та ст.ст.116, 118, 122 Земельного кодексу України.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою для надання у власність третіх осіб земельної ділянки, яка належала ОСОБА_3, на праві власності та постійного користування, у розмірі 1,00 га.

В апеляційній скарзі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що дії Головного управління в частині надання дозволів в повній мірі узгоджуються з частиною 2 статті 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В подальшому, на підставі дозволів, наданих третім особам, вказаними громадянами було розроблено проекти землеустрою, які було затверджено, а земельні ділянки передано у власність зазначених громадян.

На виконання доручення Віце-премєр-міністра - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В. Б. від 08.10.2014 року № 37732/0/1-14, рішення засідання колегії Головного управління Держземагнства у Запорізькій області від 21.10.2014 року та наказу Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 21.10.2014 № 74/0/13-14 «Про введення вдію рішень колегії Головного управління Держземагенства у Запорізькій області від 21.10.2014» Головним управліням на адресу Любимівської сільської ради було направлено лист від 06.10.2016 № 18-8-0.3-7400/2-16, у якому просило Любимівську сільську раду висловити позицію щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянам, які є третіми особами у даній справі. У вказаному листі зазначено, що відсутність заперечень від Любимівської сільської ради буде розцінено як мовчазна згода на надання дозволу на розроблення документації землеустрою. Станом на час розгляду справи судом на адресу Головного управління заперечень від Любимівської сільської ради стосовно надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою для передачі у власність громадянам, які є третіми особами у даній справі, не надходило.

Судом першої інстанції було визнано протиправними дії Головного управління щодо надання дозволу громадянам, які є третіми особами у даній справі. Однак, будь-якого обґрунтування, у чому саме полягає протиправність дій Головного управління під час надання третім особам дозволу, судом першої інстанції не наведено.

Також судом першої інстанції було зазначено, що у справі вже наявна відповідь Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, в якій зазначено про відсутність оригіналу рішення № 1 Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 03.03.1994, так як він переданий у визначений законодавством термін на зберігання до районного державного архіву. Однак суд не надав правову оцінку тому факту, що копія рішення Любимівської сільської ради була завірена її секретарем, а отже, особа, яка завіряє копію документу, повинна мати в наявності оригінал зазначеного документа.

Згідно з частиною 6 статті 94 КАС України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Головне управління заявило клопотання про витребування рішення Любимівської сільської ради від 03.03.1994 № 1, яке задоволено не було. Враховуючи викладене, Головне управління неодноразово ставило під сумнів відповідність поданої копії оригіналу.

Крім того, Державним архівом Запорізької області Головному управлінню повідомлено, що у Державному архіві наявний лише проект рішення Любимівської сільської ради від 03.03.1994 № 1, копію якого було надано Головному управлінню. Зміст копії проекту рішення, яке було надано суду, відрізняється від змісту копії рішення.

Отже, у позивача не виникло ні права користування, ні права власності на земельні ділянки, які є предметом розгляду у цій справі, тому дії Головного управління в частині надання дозволів на розроблення проектів землеустрою узгоджуються з положеннями чинного законодавства та є правомірними.

Так, дії управління в частині надання дозволів в повній мірі узгоджуються з частиною 2 статті 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Можливість прийняття управлінням іншого рішення у випадку, який розглядається в рамках даної справи, нормативно не передбачений.

В подальшому на підставі дозволів, наданих третім особам, вказаними громадянами було розроблено проекти землеустрою, вказані проекти було затверджено, а земельні ділянки було передано у власність третім особам. Зазначені проекти були затверджені, а земельні ділянки були передані у власність громадян, які є третіми особами у даній судовій справі.

В апеляційній скарзі третя особа - ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що надане позивачем рішення Любимівської сільської ради щодо земельної ділянки площею 1,79га, не має реквізитів, які могли б надати підстави розглядати вказаний документ взагалі. Будь-яких доказів про те, що гр. ОСОБА_12 дійсно користувалась зазначеною у копії рішення земельною ділянкою, в матеріалах справи не міститься. З долучених до позовної заяви квитанцій про сплату земельного податку не вбачається, за яку саме земельну ділянку сплачувався земельний податок.

Стверджує, що більше 25 років позивач, маючи рішення сільської ради про надання їй у власність та в користування земельної ділянки, не вжила ніяких заходів для оформлення цих прав належним чином, а тому вважати, що з наданням дозволів на розроблення документації з землеустрою третім особам було порушено законні права та інтереси ОСОБА_12 не має підстав.

Заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані наявністю у позивача права власності та постійного користування земельною ділянкою, яка входить до складу земельних ділянок третіх осіб. Ця обставина свідчить про наявність спору щодо права власності на конкретні земельні ділянки. Розгляд такого спору не є предметом адміністративної юрисдикції. За таких обставин, судом безпідставно було відмовлено в задоволенні клопотання третіх осіб про закриття провадження у адміністративній справі.

Крім того, спірна земельна ділянка, не має кадастрового номеру, та не існує як об'єкт цивільних прав, оскільки не має ні координат місця розташування, ні меж земельної ділянки. Жодного документу про надання ОСОБА_3 у власність або в користування земельної ділянки площею 1,00 га суду не надано.

Предметом позову у даній справі є накази Головного управління про затвердження документації із землеуцстрою та надання земельних ділянок у власність громадян, в тому числі і наказу №8-101/15-17-СГ, яким земельну ділянку кадастровий НОМЕР_8 було передано у власність ОСОБА_1

З викладено вбачається, що розгляд даної справи адміністративним судом не відповідає вимогам статті 19 КАС України, згідно п. 1 ч. 1 якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Отже, даний спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Позовні вимоги ОСОБА_12 обґрунтовано наявністю у неї права постійного користування спірною земельною ділянкою, тобто вона вважає порушеним наявне у неї цивільне право, яке вона намагається захистити.

Способи захисту речових прав на нерухоме майно, яким є право постійного користування земельною ділянкою, передбачені статтею 396 ЦКУ згідно якої, особа, яка має право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положення глави 20 цього Кодексу.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_12 вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, яке є таким, що не підлягає скасуванню та просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг відповідача та третьої особи.

В обґрунтування відзиву посилається на те, що відповідачем документально не доведено виконання заходів, передбачених «Порядком ведення Державного земельного кадастру» стосовно земельних ділянок, вказаних у рішенні Любимівської сільської ради народних депутатів Михайлівського району Запорізької області №1 від 03.03.1994, серед яких і земельні ділянки, відведені позивачу.

Так, відповідач мав з'ясувати відповідність місця розташування об'єкта (земельної ділянки, яку бажати отримати треті особи) вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Вказує, що судом вірно встановлено, що навіть за умови відсутності у позивача доказів належного оформлення прав на земельні ділянки на день судового засідання не може бути підставою для не здійснення відповідачем належним чином заходів, які він повинен був здійснити при реалізації своїх повноважень.

Представник відповідача та представник третьої особи у судовому засіданні підтримують доводи, викладені в апеляційних скаргах, наполягають на їх задоволенні.

Позивач, його представник та треті особи в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від третіх осіб надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позивачем причини неприбуття в судове засідання суду не повідомлені.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг та відзиву на них, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час прийняття судового рішення) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 3 статті 19 КАС України встановлено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства.

Визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб'єкта. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб'єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 80 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правоввідносин) уб'єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власност.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За приписами частини 2 статті 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 5 статі 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

З огляду на викладене, набуття речового права на земельну ділянку особою відбувається відповідно до рішення органу місцевого самоврядування.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем у даній справі оскаржується протиправність дій Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області щодо надання дозволу на розроблення проектів землеустрою для надання у власність третіх осіб земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3, на праві власності та постійного користування.

Позивач зазначає, що їй виділено земельну ділянку площею 1,79 га (0,34 га передано у власність, а 1,45 га у постійне користування), один гектар якої через протиправні дії ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області, передано третім особам.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв'язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, у тому числі отримання державного акта на право власності на земельну ділянку, укладення договору оренди землі.

Отже, прийняті відповідачем рішення про передачу третім особам в оренду земельних ділянок є ненормативними актами суб'єкта владних повноважень, які вичерпали свою дію внаслідок їх виконання.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Приписами частини 1 статті 19 Цивільного процесуального судочинства України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, цей спір стосується приватноправових відносин, оскільки існує речове право третіх осіб на земельну ділянку, що виникло в результаті реалізації наказів відповідача, і вирішення питання правомірності набуття цими фізичними особами такого права, як і питання щодо порушення прав позивача внаслідок неправомірної, на її думку, передачі земельної ділянки третім особам, має здійснюватися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №809/739/17, від 20 червня 2018 року у справі №802/307/17-а, від 13 червня 2018 року у справі №583/2715/16-ц.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у адміністративній справі закриттю, оскільки спір у цій справі підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 238, 319 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, ОСОБА_1- задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2018 року - скасувати.

Провадження в адміністративній справі № 808/2031/18 за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання дій відповідача протиправними - закрити.

Роз'яснити, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з 28.02.2019 та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06.03.2019.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров