Справа № 826/13173/18
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 березня 2019 року № 826/13173/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

Обставини справи:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у місті Києві), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу ГУ ДФС у місті Києві № Ф - 1092 від 11.05.2018 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 17 731,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в оскаржуваній вимозі не зазначено за який саме період виник борг, з огляду на що, на думку позивача, наявні правові підстави для скасування вимоги № Ф - 1092 від 11.05.2018 року про сплату боргу (недоїмки).

Ухвалою суду від 04 жовтня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 КАС України, та подав 26.10.2018 до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві, з яких вбачається, що станом на 19.10.2018 року за позивачем обліковується борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску в сумі 17 731,25 грн.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини встановлені судом:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до реєстраційних даних ІС «Податковий блок» позивач перебувала на обліку, як фізична особа-підприємець, в ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві починаючи з 26.11.2001 року по 22.02.2018 року, в період з 01.01.2012 року по 20.02.2018 року здійснювала діяльність на спрощеній системі оподаткування.

Згідно даних електронної бази, ІС «Податковий блок» станом на 01.10.2013 року з Управління Пенсійного фонду України у місті Києві до ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві відносно фізична особа-підприємець ОСОБА_1 передано сальдо в сумі 595,89 грн. - переплата.

У період з 01.10.2013 року по 19.10.2018 року на картці особового рахунку позивача обліковується:

- сплата єдиного внеску на суму 8335,00 грн.;

- щоквартальні нарахування єдиного внеску за ІІІ-ІV квартали 2013 року, І-ІV квартали 2014 року, І-ІV квартали 2015 року, І-ІV квартали 2016 року та І-ІV квартали 2017 року на загальну суму 25 024,02 грн.

Крім того, в картці позивача відсутні квартальні нарахування за січень-лютий 2018 року в сумі 1638,12 грн.

Як зазначено податковим органом, в картці особового рахунку позивача обліковується недоїмка 16093, 13 грн.

На підставі зазначеного, ГУ ДФС у місті Києві було сформовано вимогу № Ф - 1092 від 11.05.2018 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 17 731,25 грн. (далі по тексту - оскаржувана вимога).

Позивач, вважаючи оскаржувану вимогу протиправною та такою, що прийнята з порушенням норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - ПК України) та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. (п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону)

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами; фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У силу приписів норм ч. 4 ст. 8 Закону порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Облік нарахованих і сплачених сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування здійснюється контролюючим органом в інтегрованій картці платника, що відкривається за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися платниками.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або несплачена у строки, встановлені цим законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яка затверджена Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (надалі по тексту - Інструкція).

Згідно з вимогами Закону та Інструкції № 449 на платника покладено обов'язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Приписами ст. 25 Закону та п. 3 Розділу VI Інструкції визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Тобто, вищезазначеною правовою нормою чітко передбачений перелік певних обставин для винесення податковим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом. (п. 3 Розділу VI Інструкції)

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. (п. 4 Розділу VI Інструкції)

Відповідно до положень п. 6 Розділу VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки) самостійно погашається платником; орган доходів і зборів скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження; вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом (господарським судом); борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25 Закону, в порядку, визначеному пунктами 9 - 11 цього розділу; є рішення суду про стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі.

Таким чином, суд зазначає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) позивача зі сплати єдиного внеску була визначена контролюючим органом на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, що відповідає положенням Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

При цьому, розмір зазначеної в оскаржуваній вимозі недоїмки, позивачем у межах даної справи не оскаржується.

Водночас, суд звертає увагу, що Рішенням ГУ ДФС в місті Києві № 279/Г/26-15-10-02-16 від 12.01.2017 року вимога ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у місті Києві про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) № Ф-1092 від 16.11.2016 року заборгованості зі сплати єдиного внеску в сумі 12 130,13 грн. була скасована.

Як вбачається з вищевказаного рішення податкового органу, яке міститься в матеріалах справи, підставою для скасування вимоги № Ф-1092 від 16.11.2016 року про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) стало те, що вона винесена не за встановленою формою, що є порушенням п.3-4 розділу VІ Інструкції № 449, згідно з редакцією наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2016 року № 393, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.04.2016 за № 609/28739.

Крім того, в Рішенні ГУ ДФС в місті Києві № 279/Г/26-15-10-02-16 від 12.01.2017 року зазначено, що дане порушення, тобто неправильне оформлення вимоги № Ф-1092 від 16.11.2016 року, не скасовує суми недоїмки по суті.

Таким чином, суд доходить висновку, що відкликання вимоги № Ф-1092 від 16.11.2016 року стало підставою для вжиття податковим органом заходів щодо прийняття нової вимоги № Ф - 1092 від 11.05.2018 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 17 731,25 грн.

Як вбачається з копії картки особового рахунку позивача, яка додана контролюючим органом до відзиву в якості доказу, вбачається, що з урахуванням сплачених ОСОБА_1 сум, заборгованість останньої становить 17 731,25 грн.

Крім того, суд зазначає, що відповідачем, на виконання вимог чинного КАС України, направлено позивачу відзив на адміністративний позов, з якого вбачається за які періоди і які саме суми нараховано позивачу щодо сплати єдиного внеску в сумі 17 731,25 грн. Зазначене підтверджується оригіналом квитанції Укрпошти від 25.10.2018 року, яку відповідачем додано до відзиву і яка міститься в матеріалах справи.

Проте, станом на момент винесення рішення у справі, ОСОБА_1 на адресу суду не надано жодного належного доказу сплати єдиного внеску в сумі 17 731, 25 грн., навіть після отримання відзиву податкового органу на позов.

Виходячи із заявлених предмету та підстав позовних вимог, суд виходить з того, що оскаржувана вимога ГУ ДФС у місті Києві № Ф - 1092 від 11.05.2018 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 17 731,25 грн. сформована відповідачем правомірною, а тому скасуванню не підлягає.

Аналіз вищевикладених обставин справи та доказів у їх сукупності дає підстави для висновку, що в даному випадку, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог підстави, передбачені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України для розподілу судових витрат, відсутні.

Керуючись статтями 72-73, 76-77, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про скасування вимоги про сплату боргу.

Відповідно до частини першої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.І. Келеберда