Справа № 537/2351/16-а
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року

м. Київ

справа №537/2351/16-а

адміністративне провадження №К/9901/30350/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мороз Л.Л.,

суддів: Анцупової Т.О., Гімона М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в суді касаційної інстанції справу № 537/2351/16-а

за позовом ОСОБА_2 до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - ОУ ПФУ, ПФУ відповідно) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Курило Л.В., суддів Бартош Н.С., Русанової В.Б., -

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2016 року ОСОБА_2 вернулась до суду з позовом, в якому просила:

- поновити строк звернення до суду;

- визнати протиправним дії Кременчуцького ОУ ПФ, які полягають у припиненні з 01 квітня 2015 року виплат раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-ХІІ) ;

- зобов'язати Кременчуцьке ОУ ПФУ відновити з 01 квітня 2015 року виплату раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ.

Позов обґрунтовано тим, що дії Кременчуцького ОУ ПФУ є протиправними, оскільки відповідно до пункту 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII) у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Вказаний в пункті 5 розділу III Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах у період з 01 квітня 2015 року по 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення і, відповідно, пенсії за цим Законом не призначаються.

Крюківський районний суд м. Кременчука постановою від 16 травня 2016 року поновив ОСОБА_2 строк позовної давності та задовольнив позовні вимоги:

- визнав протиправними дії Кременчуцького ОУ ПФУ щодо припинення з 02 червня 2015 року виплати ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1789-ХІІ ;

- зобов'язав Кременчуцьке ОУ ПФУ відновити з 02 червня 2015 року виплату ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1789 -ХІІ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, дає право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відпали передбачені пунктом 1 розділу І Закону № 213-VIII підстави, на які посилається відповідач у листі від 07 вересня 2015 року за № 229/Б-04, для невиплати ОСОБА_2 пенсії, призначеної відповідно до Закону № 1789-ХІІ. Отже, з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачеві вказаної пенсії відсутні.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 01 березня 2017 року скасував постанову суду першої інстанції в частині зобов'язання Кременчуцького ОУ ПФУ відновити з 01 січня 2016 року виплату ОСОБА_2 раніше призначеної пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Ухвалив в цій частині нову постанову в якій відмовив у задоволенні позовних вимог.

В іншій частині постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 16 травня 2016 року по справі №537/2351/16-а - залишив без змін.

Ухвалюючи таке рішення суд апеляційної інстанції кервався тим, що позивачка має право на виплату пенсії за період з 01 червня по 31 грудня 2015 року. Разом з цим Законом № 911-VIII змінено підстави припинення виплати пенсій, призначених в тому числі відповідно до Закону України "Про прокуратуру", та передбачено обмеження в виплаті пенсії без виключення всім, хто працює на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, та раніше отримував пенсію. А оскільки позивачка працює на посаді та на умовах, передбачених Законом № 1697-VII, починаючи з 01 січня 2016 року не має права на виплату пенсії, тому тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01 січня 2016 року є правомірними.

21 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року, а постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 16 травня 2016 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що з 15 серпня 2014 року - моменту призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у держави виник обов'язок виплачувати пенсію в повному обсязі незалежно від заробітку одержаного після виходу на пенсію. Також ОСОБА_2 посилається на те, що Конституційний Суд України рішенням від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 визнав неконституційними окремі положення Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 911-VIII).

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27 березня 2017 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.

Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частини третя статті 3 КАС України).

Касаційний адміністративний суд заслухав доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, та, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_2 з 15 серпня 2014 року перебуває на обліку в Кременчуцькому ОУ ПФУ як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону № 1789-ХІІ, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААИ №613531, виданим 25 листопада 2014 року (а.с.10).

На час розгляду справи позивачка продовжувала працювати на посаді старшого прокурора прокуратури Кременчуцького району Полтавської області.

Також встановлено, що 01 квітня 2015 року виплата пенсії позивачці була припинена на підставі Закону № 213-VIII.

05 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Кременчуцького ОУ ПФУ із заявою, в якій просила перерахувати на її особовий рахунок пенсію за період з квітня 2015 року та повідомити підстави невиплати пенсії (а.с. 13).

У відповідь на звернення позивачки Кременчуцьке ОУ ПФУ листом від 13 квітня 2016 року за вих. №6/Х-02 повідомило, що 02 березня 2015 року прийнято Закон № 213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року. Пунктом 1 розділу І цього Закону внесені зміни до в статті 50 Закону № 1789-ХІІ, згідно яких тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується. Оскільки посада, на якій вона продовжує працювати після набуття права на пенсійне забезпечення, дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про прокуратуру", то виплата пенсії з 01 квітня 2015 року була припинена (а.с.14).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо припинення з 01 квітня 2015 року виплати пенсії за вислугу років, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час призначення позивачеві пенсії пенсійне забезпечення працівників прокуратури визначалося статтею 50-1 Закону № 1789-XII.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон № 213-VII.

Згідно зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ в редакції Закону N 213-VIII, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Також Законом № 213-VII внесено зміни до статті 47 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року по: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Водночас пунктом 5 Прикінцевих положень Закону № 213-VIIІ передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Оскільки до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Отже, з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії призначаються, зокрема, згідно з Законом № 1789-ХІІ, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії, призначена відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Разом з цим, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII, Закон про прокуратуру 2014 року, відповідно), статтею 86 якого було визначено пенсійне забезпечення працівників прокуратури.

При цьому, згідно із частиною п'ятнадцятою статті 86 Закону № 1697-VI визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується.

Таким чином позивачка має право на виплату пенсії за період з 01 червня по 15 липня 2015 року.

У свою чергу, відповідно до частини п'ятнадцятої статті 86 Закону №1697-VII, на підставі якого втратив чинність Закон про прокуратуру 1991 року № 1789-ХІІ, в редакції Закону № 911-VIII, тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року:

особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Оскільки позивачка продовжила працювати в органах прокуратури на посаді та на умовах, передбачених Законом Про прокуратуру 2014 року, то починаючи з 01 січня 2016 року, вона не має права на виплату пенсії, а тому дії відповідача щодо припинення виплати пенсії з 01 січня 2016 року є правомірними.

Отже, позивачка має право на виплату пенсії за період з 01 червня по 15 липня 2015 року.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування при вирішенні спору рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №4-рп/2016 є безпідставними, оскільки вказаним рішення визнано неконституційними положення Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) у редакціях Закону № 213-VIII та Закону № 911-VIII, а також положення Закону № 213-VIII, які стосувались обмеження виплати щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до Закону № 2453-VI, а позивачу призначена пенсія відповідно до Закону № 1789-ХІІ.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 99 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Суд першої інстанції, поновлюючи строк позовної давності, в своєму рішенні не навів обґрунтування визнання поважними причини пропуску позивачем строку до суду.

Мотивуючи поважність причин пропуску звернення до суду ОСОБА_2 вказала те, що дізналась про порушення її прав у березні 2016 року, під час заповнення декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік.

Колегія суддів вважає, що будь-які об'єктивні чи суб'єктивні обставини не позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що діями чи бездіяльністю відповідача порушуються його права та законні інтереси. Пенсія є періодичним платежем, про зупинення його виплати позивач знав, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду.

З огляду на наведене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду (21 квітня 2016 року), а також дати з якої заявлені позовні вимоги (з 01 квітня 2015 року), та їх меж, що підлягають задоволенню (з 01 червня по 15 липня 2015 року), колегія суддів дійшла висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом своїх прав без поважних на те причин, тому позовні вимоги за період з 01 квітня по 20 листопада 2015 року, включно підлягають залишенню без розгляду. А інша частина позовних вимог (з 21 листопада 2015 року) не підлягає задоволенню з огляду на мотиви, викладені у цій постанові.

За таких обставин, постанова суду апеляційної інстанції в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги за період з 01 квітня по 20 листопада 2015 року, включно - залишити без розгляду. В частині позовних вимог з 21 листопада по 31 грудня 2015 року - відмовити. В іншій частині постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В свою чергу, згідно з частиною третьою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частин першої та третьої статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись статтями 123, 240, 345, 349, 351, 354, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року скасувати в частині залишення без змін постанови Крюківського районного суду м. Кременчука від 16 травня 2016 року у справі № 537/2351/16-а. В цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за період з 01 квітня по 20 листопада 2015 року, включно - залишити без розгляду.

В частині позовних вимог з 21 листопада по 31 грудня 2015 року - відмовити.

В іншій частині постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

Т.О. Анцупова

М.М. Гімон ,

Судді Верховного Суду