Справа № 755/3473/19
Суддя: Галаган В. І.
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

"01" березня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/3473/19

провадження № 2а/755/102/19

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, -

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2019 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Вивчивши матеріали поданої позовної заяви на предмет дотримання позивачем адміністративного законодавства під час звернення з даним позовом до суду, суддя дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій. Відмова від права на звернення до суду є недійсною.

За правилами адміністративного судочинства позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також вимогам ст. 161 цього Кодексу.

Згідно положення ч. 4 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зобов'язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як убачається з матеріалів позовної заяви 08.09.2018 року т.в.о. начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято постанову про притягнення громадянина Народної Республіки ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП, та позивачем 06.09.2018 року прийнято рішення про примусове повернення до країни походження громадянина Народної Республіки ОСОБА_2, яким зобов'язано останнього покинути територію України до 09.09.2018 року.

Таким чином, позивач, поклавши на відповідача обов'язок залишення території України у строк до 09.09.2018 року, фактично позбавив останнього на судовий захист оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно таким чином, обмеживши право особи на судовий захист та/або вільне залишення території України протягом максимально можливих 30 днів з дня прийняття рішення про повернення до країни походження, тобто таке рішення позивача суттєво порушує права відповідача з огляду на порушення процедури примусового видворення.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Разом з тим, в матеріалах позовної заяви відсутні належні та допустимі докази повідомлення позивачем протягом 24 годин прокурору м. Києва про підстави прийняття рішення про примусове повернення до країни походження громадянина Народної Республіки ОСОБА_2. При цьому суд не приймає до уваги в якості доказу такого повідомлення дві фотокопії повідомлень, які не містить ані дати направлення повідомлення прокурору, ані вихідного номеру повідомлення, ані дати та вхідного номеру повідомлення у Прокуратурі м. Києва, - що свідчить про невиконання позивачем вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та про передчасне звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов'язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 169, 241-243, 248, 289, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до громадянина Народної Республіки ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення- повернути позивачу.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя : В.І. Галаган