Справа № 1840/3450/18
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 р.Справа № 1840/3450/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Яковенка М.М.

суддів: Лях О.П., Бегунц А.О.

секретарі судового засідання: Жданюк Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 1840/3450/18 (головуючий І інстанції: Шаповал М.М..) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд:

визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену в листі від 30.08.2018 № Г-9868-4100/21-18, у наданні їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Воскресенської сільської ради Буринського району Сумської області за межами населених пунктів; зобов'язати відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою; зобов'язати відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у строк тридцять днів з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, викладену в листі від 30.08.2018 № Г-9868-4100/21-18, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Воскресенської сільської ради Буринського району Сумської області.

Зобов'язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.08.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Воскресенської сільської ради Буринського району Сумської області, та прийняти рішення у відповідності до норм Земельного кодексу України з урахуванням висновків суду.У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, пославшись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, яке прийняте з порушенням норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт наголошує на тому, що судом першої інстанції не було враховано всі обставини справи, оскільки бажана для відведення позивачці земельна ділянка не відповідає місцю розташування спірної земельної ділянки вимогам Земельного кодексу України, зокрема включена до Переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону. Крім того, зазначає, що позиція суду першої інстанції щодо зобов'язання ГУ Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Враховуючи обраний спосіб судового захисту в межах спірних правовідносин, характер спору, положення п.20 ч.1 ст.4, ч.6 ст.12 КАС України, колегія суддів приходить до висновку про незначну складність цієї справи. Судом першої інстанції розгляд та вирішення справи здійснювався за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.

Від сторони позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу в якій просить рішення суду залишити без змін, як законне.

Крім того, сторона відповідача надіслала постанову Верховного Суду від 02.10.2018 року з правовими висновками з аналогічних питань.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, що позивач 01.08.2018 ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Сумській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населеного пункту на території Воскресенської сільської ради Буринського району Сумської області (а.с. 11). До заяви були додані графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки, копія паспорту та копія документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі.

Листом від 30.08.2018 № Г-9868-4100/21-18 (а.с. 13) відповідач повідомив позивачку про неможливість задоволення її заяви в зв'язку з тим, що згідно з інформаційною довідкою, наданою Відділом у Буринському районі ГУ Держгеокадастру у Сумської області від 20.08.2018 № 693/416-18 (а.с. 33), масив, за рахунок якого планується відведення земельної ділянки, включений в перелік земельних ділянок для передачі в оренду на умовах аукціону. Також у листі зазначено, що відповідно до ч. 3 ст. 136 Земельного кодексу України земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів. Головне управління здійснює повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб в межах області відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України та Положення про Головне управління. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 19 Конституції України, Головне управління не має правових підстав для вирішення питання, що порушене у клопотанні позивачки.

Здійснюючи апеляційний перегляду та надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої з огляду на наступне.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель врегульовано Земельним кодексом України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Водночас, колегія суддів зауважує, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у справі №380/624-16-ц від 17.10.2018.

Частиною 4 ст. 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 вказаної статті передбачено земельні ділянки, які не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Статтею 136 ЗК України визначено порядок добору земельних ділянок державної чи комунальної власності та підготовка лотів для продажу на земельних торгах.

Організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення.

У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу.

Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об'єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови.

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів.

Аналіз приписів статті 136 Земельного кодексу України свідчить про те, що в разі віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, це є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 806/3708/15.

Як свідчать письмові докази, наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 04.10.2017 №664 року до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону земельні ділянки згідно з переліком, що додається, зокрема, віднесена спірна земельна ділянка загальною (орієнтовною) площею 2,0 га, які знаходяться на території Воскресенської сільської ради Буринського району Сумської області.

Судом першої інстанції не враховано, що на час розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області рішення про відмову у надання такого дозволу, земельну ділянку щодо якої позивачем було подано клопотання було включено до переліку земельних ділянок, права оренди на які виставляються на земельні торги.

Крім того, наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 21.08.2018 №796 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для продажу права оренди на земельних торгах" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшим продажем права оренди на земельних торгах (аукціоні) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого за межами населеного пункту на території Воскресенської сільської ради Буринського району Сумської області (земельна ділянка загальною площею 10,2700 га, кадастровий номер НОМЕР_1).

Таким чином, земельна ділянка на яку претендує позивач, орієнтовною площею 2,0 га знаходиться в масиві, який включено до переліку земельних ділянок, право оренди яких виставляється на торгах у формі аукціону, та відповідно вказаного наказу вже затверджено проект землеустрою і присвоєно всьому масиву (загальною площею 10,2700 га) кадастровий номер НОМЕР_1, серед якого і знаходиться спірна земельна ділянка.

Оскільки на момент розгляду клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області рішення з цього питання земельна ділянка, щодо якої позивачем було подано клопотання, наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 04.10.2017 №664 року була включена до переліку земельних ділянок, права на які виставляються на земельні торги у формі аукціону, вказане в силу приписів частини третьої статті 136 Земельного кодексу України є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов'язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб'єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (див. рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Таким чином, колегія суддів зауважує про помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови позивачці в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки відповідач, ГУ Держгеокадастру у Сумській області, при прийнятті оскаржуваного рішення про відмову у надані позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки діяв у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений законодавством.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч.2 ст.242 КАС України).

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.3 ст.242 КАС України).

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції ухвалена з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 23, 31, 33, 90, 292, 308, 309, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 1840/3450/18 - скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню, а у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, постанова може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У повному обсязі складена 05.03.2019 року.

Головуючий суддя (підпис)М.М. Яковенко
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях А.О. Бегунц