Справа № 440/473/19
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/473/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

судді Супруна Є.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Лисака С.В.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача ГУПФУ у Полтавській області за ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/473/19 за позовом ОСОБА_3 до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (надалі - відповідач, Кременчуцьке ОУПФ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просить визнати протиправними дії відповідачів щодо припинення виплати йому пенсії за період з 01.05.2018 по 01.12.2018 та зобов'язати Кременчуцьке ОУПФ виплатити йому нараховану, але не виплачену пенсію за вказаний період у сумі 41 456,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідачів щодо припинення виплати пенсії у період з 01.05.2018 по 01.12.2018 йому, як внутрішньо переміщеній особі, внаслідок чого порушено конституційне право особи на соціальний захист та достатній життєвий рівень.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12.02.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ГУ ПФУ у Полтавській області у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. У відзиві на позов від 26.02.2019 представник наголошує, що здійснення соціальних виплат провадиться за місцем перебування ОСОБА_3 на обліку, тому позов може заявлятися лише відносно вказаного відповідача. Зауважував, що суми коштів, не виплачені за минулий період, обліковані в органах Пенсійного фонду та будуть виплачені після прийняття окремого Порядку, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 (а.с. 24-25).

Відповідач - Кременчуцьке ОУПФ в судове засідання явку свого уповноваженого представника не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до відзиву на позов від 26.02.2019 вказує, що чинним законодавством чітко визначено порядок зупинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та покладено дане повноваження на Комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а тому ознаки протиправних діянь Кременчуцького ОУПФ відсутні. Звертає увагу на ту обставину, що Кременчуцьке ОУПФ не проводить виплати пенсій, оскільки дана функція віднесена до компетенції Управління з координації та контролю за виплатою пенсій при ГУ ПФУ в Полтавській області (а.с. 30-32).

Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи суд встановив, що позивач ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) є пенсіонером за віком, перебуває на пенсійному обліку в Кременчуцькому ОУПФ, має статус внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з довідкою від 31.10.2016 №1222 ОСОБА_3 взятий на облік Управлінням соціального захисту населення Автозаводської районної державної адміністрації Полтавської області, як внутрішньо переміщена особа (а.с. 14), фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1, 39602.

Як вказує позивач, і цього не заперечує відповідач, у період з 01.05.2018 по 01.12.2018 пенсія ОСОБА_3 не виплачувалася.

У зв'язку з цим 12.11.2018 ОСОБА_3 звернувся до Кременчуцького ОУПФ із заявою про поновлення виплати пенсії, на яку відповіді не отримав.

09.01.2019 позивач знову звернувся до Кременчуцького ОУПФ із заявою, в якій просив негайно поновити виплату пенсії за період з травня 2018 року та обґрунтувати підстави припинення виплати з наданням копій рішень.

Листом від 09.01.2019 №7/К-14 Кременчуцьким ОУПФ надано відповідь про те, що виплата пенсії ОСОБА_3 припинена з 01.05.2018 управлінням з координації та контролю за виплатою пенсій ГУ ПФУ у Полтавській області. Повідомлено, що 18.06.2018 Управлінням отримано витяг з протоколу №12а від 12.06.2018 рішення міської комісії з питань призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам №723 про припинення соціальної виплати гр. ОСОБА_3 у зв'язку з встановленням факту відсутності за фактичним місцем проживання згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов. Виплату пенсії поновлено з 01.12.2018 на підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 27.11.2018 №1348 відповідно наданої заяви №1306 від 12.11.2018 та нараховано доплату за травень-листопад 2018 року. Виплата облікованих за минулий період пенсійних коштів за травень-листопад 2018 року буде здійснюватися при наявності відповідного фінансування (а.с. 15).

Не погоджуючись із фактом невиплати як внутрішньо переміщеній особі заборгованості по пенсії за період травень - листопад 2018 року, що лише обліковується, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (надалі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов'язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов'язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон №1058-IV "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (надалі Закон №1058-IV).

Частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон №1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону №1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

При цьому відповідачем до суду не надано доказів ухвалення компетентними органами Пенсійного фонду України рішення про припинення виплати пенсії позивача.

Кременчуцьке ОУПФ у відзиві на позов вказує на визначений чинним законодавством чіткий порядок зупинення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам саме Комісіями з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, у зв'язку з чим не вбачає протиправних діянь з боку Кременчуцького ОУПФ.

Як видно з рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 12.06.2018 №723 (а.с. 35) соціальну виплату ОСОБА_3 припинено у зв'язку з встановленням факту відсутності за фактичним місцем проживання згідно акту обстеження матеріально-побутових умов.

На підставі рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 27.11.2018 №1348 (а.с. 36) соціальну виплату ОСОБА_3 відновлено відповідно до поданої заяви від 12.11.2018 з місяця звернення згідно з п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою КМУ №365 від 08.06.2016.

У преамбулі до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" зазначено, що зміна умов і норм загальнообов'язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтями 2 та 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Конституційне право на соціальний захист включає право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а постанова Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 03.05.18, прийнятій за результатами розгляду зразкової адміністративної справи №805/402/18.

Згідно з частиною третьою статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

За вищевикладених обставин суд приходить до висновку про те, що виплату пенсії позивачу з 01.05.2018 припинено з підстави, не передбаченої частиною першою статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а відтак, у спірних відносинах відповідач - Кременчуцьке ОУПФ діяв не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб, визначені Конституцією і законами України, оскільки підставою для цього так само слугувала інформація про відсутність позивача за місцем фактичного проживання.

Твердження Кременчуцького ОУПФ про те, що вказане Управління не проводить виплату пенсій, оскільки дана функція належить Управлінню з координації та контролю за виплатою пенсій при ГУ ПФУ у Полтавській області суд відкидає, як безпідставне, з урахуванням наступного.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486, територіальне управління відповідно, до покладених на нього завдань, зокрема: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії та інші виплати відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та Фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509.

Оскільки ОСОБА_3 перебуває на пенсійному обліку в Кременчуцькому ОУПФ, то саме це Управління має виплачувати пенсію позивачу.

З урахуванням вищенаведеного, суд визнає протиправними дії Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 за період з 01.05.2018 по 30.11.2018.

Вирішуючи позовні вимоги щодо зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити позивачу нараховану, але не виплачену пенсію за період з 01.05.2018 по 30.11.2018, суд виходить з такого.

Як встановлено судом, позивач 12.11.2018 звертався безпосередньо до Кременчуцького ОУПФ із заявою про поновлення виплати пенсії починаючи з травня 2018 року, на що Кременчуцьке ОУПФ надало відповідь від 09.01.2019 №7/К-14 про те, що виплата облікованих за минулий період пенсійних коштів за травень-листопад 2018 року буде здійснюватися при наявності відповідного фінансування (а.с. 15).

З довідки Кременчуцького ОУПФ від 20.02.2019 №1348 адресованої суду встановлено, що сума заборгованості з виплати пенсії ОСОБА_3 за період з 01.05.2018 по 30.11.2018 становить 41 456,03 грн (а.с. 38).

За інформацією Кременчуцького ОУПФ суми коштів, які не виплачені за травень - листопад 2018 року обліковані в органах Пенсійного фонду та будуть виплачені після прийняття окремого Порядку, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016.

Відповідно до пункту 15 вказаного Порядку орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Судом з'ясовано, що окремого порядку виплати заборгованості по соціальним виплатам чинним законодавством станом на момент розгляду справи не передбачено.

У зв'язку з цим суд зазначає, що відсутність законодавчого врегулювання окремого порядку виплати заборгованості по соціальним виплатам не може ставити в залежність право особи на отримання пенсії, як єдиного джерела існування цієї особи.

Так само і відсутність відповідного фінансування не може бути підставою для звільнення держави від виконання зобов'язання щодо виплати пенсії особі.

З урахуванням вищенаведеного, суд визнає за необхідне зобов'язати Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити виплату заборгованості з пенсії ОСОБА_3 за період з 01.05.2018 по 30.11.2018 в розмірі 41 456,03 грн, з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у даному рішенні.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_3 просить також допустити до негайного виконання рішення у межах суми пенсії за один місяць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення суду належить допустити до негайного виконання у межах виплати суми пенсії за один місяць.

З приводу необхідності встановлення судового контролю шляхом подання звіту про виконання судового рішення, на якому наполягав представник позивача у судовому засіданні, суд вказує, що зобов'язання подати звіт про виконання судового рішення, за приписами ч. 1 ст. 382 КАС України, є правом, а не обов'язком суду, тому відповідну вимогу представника позивача, за відсутності обґрунтувань, суд залишає без задоволення.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тож сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 39602, РНОКПП НОМЕР_1) до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Велика набережна, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39630, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ( вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України (вул. Велика набережна, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39630, ) щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 39602, РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.05.2018 по 30.11.2018.

Зобов'язати Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (вул. Велика набережна, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39630, ) здійснити виплату заборгованості з пенсії ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 39602, РНОКПП НОМЕР_1) за період з 01.05.2018 по 30.11.2018 в розмірі 41 456 (сорок одна тисяча чотириста п'ятдесят шість) грн 03 коп, з урахуванням правової оцінки спірного питання, наданої судом у даному рішенні.

Допустити рішення суду до негайного виконання в частині виплати пенсії за один місяць.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 39602, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 536 (одна тисяча п'ятсот тридцять шість) грн 80 коп за рахунок бюджетних асигнувань Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області (вул. Велика набережна, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39630, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 04.03.2019.

Суддя ОСОБА_4