Справа № 817/558/18
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/3843/18

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Багрія В.М., Старунського Д.М.

за участі секретаря судового засідання Смидюк Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року (суддя - Махаринець Д.Є., м. Рівне, повний текст судового рішення складено 12 листопада 2018 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 19.02.2018 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.01.2018 №1-ОС «Про звільнення ОСОБА_1»; поновити її з 05.01.2018 на посаді головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи Управління Пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2018 по день винесення постанови; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року у справі №817/558/18 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.01.2018 №1-ОС «Про звільнення ОСОБА_1». Поновлено ОСОБА_1 з 05.01.2018 на посаді головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. Стягнуто з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2018 по день винесення рішення в розмірі 117822,64 грн. (сто сімнадцять тисяч вісімсот двадцять дві грн., 64 коп.). Стягнуто з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 гривень. Зазначено, що рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області та виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць, а саме: 12820,48 грн. (дванадцять тисяч вісімсот двадцять грн., 48 коп.) підлягає до негайного виконання.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Учасники справи, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з червня 2002 року працювала в Управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області (з 01.08.2002 утворено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області) на посадах провідного спеціаліста, головного спеціаліста, заступника начальника відділу організаційно-методичної роботи управління пенсійного забезпечення, заступника начальника відділу організаційно-аналітичної роботи управління пенсійного забезпечення; 20.09.2007 призначена на посаду головного спеціаліста відділу організаційно-аналітичної роботи управління пенсійного забезпечення (з 25.06.2015 назву відділу перейменовано у відділ методології та роз'яснювальної роботи). 01.05.2016 позивачу присвоєно 9 ранг державного службовця.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 03.05.2017 №149-ос «Про звільнення ОСОБА_1» позивача 03.05.2017 звільнено з посади головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області по скороченню штату згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», за згодою профкому.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі №817/894/17, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 03.05.2017 №149-ос в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області по скороченню штату згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», за згодою профкому та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 04.05.2017.

На виконання вказаної постанови відповідачем винесено наказ від 10.08.2017 №256-ОС «Про поновлення на роботі ОСОБА_1», яким: скасовано наказ від 03.05.2017 №149-ОС «Про звільнення ОСОБА_1» та поновлено з 04.05.2017 ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

03.11.2017 ОСОБА_1 попереджено про зміну істотних умов державної служби на підставі статті 43 Закону України «Про державну службу» та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.12.2016 №988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» та відповідно до штатного розпису (наказ Головного управління від 01.03.2017 №31 «Про затвердження структури та введення в дію штатного розпису головного управління»), у зв'язку з виведенням з штатного розпису посади головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення. Водночас позивачу запропоновано переведення на інші посади.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.01.2018 № 1-ОС ОСОБА_1 вдруге звільнено з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України та пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». Підставою для видачі цього наказу є рішення профкому від 27.12.2017 №10, попередження про зміну істотних умов державної служби з пропозицією про переведення на посади від 03.11.2017 №9331/09, пропозиція щодо працевлаштування у зв'язку з виникненням вакантної посади від 06.11.2017 №9401/09.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевою самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відносини, що виникають у зв'язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням регулюються Законом України «Про державну службу» (далі - Закон №889-VIII), дія якого поширюється на державних службовців, зокрема, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, інших державних органів (стаття 3).

Частиною 3 статті 5 Закону №889-VIII передбачено, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підстави припинення державної служби передбачені статтею 83 Закону №889-VIII, якою регламентовано, що державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб'єкта призначення.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Частиною третьою цієї статті встановлено, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Отже, однією з найважливіших гарантій для працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, в момент попередження про наступне вивільнення, вакантними є всі посади згідно нового штатного розпису, які і повинні були запропоновані всім працівникам.

Припинення державної служби з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців можливе тільки у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі відповідно до кваліфікації державного службовця.

Так, як обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб'єкта призначення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суд має з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом першим статті 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до штатного розпису на 2016 рік Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, затвердженого головою правління Пенсійного фонду України 30.05.2016, в головному управлінні було 207 штатних посад. В структуру головного управління входило, зокрема, управління пенсійного забезпечення загальною кількістю 28 штатних посад, до складу якого входили: відділ контролю правильності призначення пенсій на спеціальних умовах - 8 штатних посад; відділ з питань призначення пенсій - 7 штатних посад; відділ методології та роз'яснювальної роботи - 5 штатних посад (у тому числі начальник відділу - 1, головний спеціаліст - 4); відділ з питань розгляду звернень громадян - 7 штатних посад.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 01.03.2017 №31 затверджено структуру Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, введено в дію штатний розпис головного управління в кількості 179 штатних одиниць; наказано попередити про наступне вивільнення працівників головного управління, посади яких скорочуються, згідно з додатком №1; запропонувати таким працівникам інші посади, згідно з додатком 2; подати профспілковому комітету подання на згоду про звільнення працівників, які не погодились бути призначеними на запропоновані посади, та звільнити з роботи таких працівників.

Відповідно до штатного розпису Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на 2017 рік, затвердженого головою правління Пенсійного фонду України 22.02.2017, в головному управлінні наявні 179 штатних посад. В структуру головного управління входить, зокрема, управління пенсійного забезпечення загальною кількістю 22 штатних посади, до складу якого входить: відділ з питань призначення пенсій - 7 штатних посад; відділ методології та організації роботи з обслуговування громадян - 7 штатних посад (у тому числі начальник відділу - 1, заступник начальника відділу - 1, головний спеціаліст - 3, провідний спеціаліст - 2); відділ контролю правильності призначення пенсій на спеціальних умовах - 5 штатних посад; сектор контролю електронних пенсійних справ - 2 штатних посади.

Як вже було зазначено вище, Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 03.05.2017 №149-ос «Про звільнення ОСОБА_1» позивача з 03.05.2017 звільнено з посади головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення головного управління Пенсійного фонду України в Рівненськй області по скороченню штату згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», за згодою профкому. Тобто, такий було прийнято у зв'язку із затвердженням відповідачем нового штатного розпису на 2017 рік.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року у справі №817/894/17, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 03.05.2017 №149-ос в частині звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області по скороченню штату згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», за згодою профкому та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з 04.05.2017.

На виконання вказаної постанови відповідачем винесено наказ від 10.08.2017 №256-ОС «Про поновлення на роботі ОСОБА_1», яким: скасовано наказ від 03.05.2017 №149-ОС «Про звільнення ОСОБА_1» та поновлено з 04.05.2017 ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області. При цьому, посада головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, станом на дату поновлення позивача, була виведена поза штат.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.01.2018 №1-ОС ОСОБА_1 вдруге звільнено з роботи за пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України та пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». При цьому, підставою для видачі цього наказу є знову ж таки покликання на наказ Головного управління від 01.03.2017 №31 «Про затвердження структури та введення в дію штатного розпису головного управління», тобто та ж підстава, яка слугувала підставою для звільнення позивача вперше.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що оскаржуваний в даній справі наказ за своїм змістом фактично повторює вже скасований у судовому порядку наказ Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 03.05.2017 №149-ос «Про звільнення ОСОБА_1».

Аналізуючи попередження про зміну істотних умов державної служби від 03.11.2017 №9331/09, наказ про звільнення від 04.01.2018 №1-ОС ОСОБА_1, в таких підставою для звільнення зазначено - у зв'язку із виведенням з штатного розпису посади головного спеціаліста відділу методології та роз'яснювальної роботи управління пенсійного забезпечення у відповідності до наказу Головного управління від 01.03.2017 №31 «Про затвердження структури та введення в дію штатного розпису головного управління».

На момент поновлення позивача на посаді, жодних нових розпорядчих наказів щодо реорганізації Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області не приймалось, а тому, на переконання суду апеляційної інстанції, первинний наказ 2017 року про реорганізацію юридичної особи публічного права не є тією правовою підставою, яку слід розглядати як реорганізація та застосовувати правові наслідки такої реорганізації до позивач станом на грудень 2017 - січень 2018 року.

Доказів того, що після поновлення позивача на посаді за рішенням суду відбулися організаційні зміни, зокрема, щодо скорочення штатної чисельності працівників, через що були підстави для попередження про звільнення позивача та згодом його звільнення, в матеріалах справи відсутні, судом апеляційної інстанції такі не здобуті.

При цьому саме на відповідача покладено обов'язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього, що передбачає можливість подальшого використання позивача на службі, шляхом поновлення на посаді.

В свою чергу встановлена законодавством можливість скорочення посади, яку обіймав службовець до звільнення, не виключає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівника. У разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або в нести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду, або рівноцінну їй.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав до суду достатніх доказів на підтвердження аргументів апеляційної скарги, а подані скаржником докази в своїй сукупності вказують на те, що позивач звільнений не у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до положень абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Згідно з пунктом 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З урахуванням довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 31.01.2018 №1512/05, якою встановлено, що середньоденний заробіток позивача за листопад-грудень 2017 року становить 301,19 грн., слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь позивача 62948,71 грн. (шістдесят дві тисячі дев'ятсот сорок вісім гривень, 71 коп.) середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 05.01.2018 по 05.11.2018.

Суд першої інстанції належним чином не встановив фактичні обставини справи щодо розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провів помилковий розрахунок такого, з огляду на що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 05.01.2018 по 05.11.2018 у розмірі 62948,71 грн. (шістдесят дві тисячі дев'ятсот сорок вісім гривень, 71 коп.).

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів.

Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленим у постанові від 18 липня 2018 року (справа 359/10023/16-ц).

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, який зазначив, що оскільки відповідач протиправно вдруге звільнив ОСОБА_1 з роботи, враховуючи характер та обсяг душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалий характер, то на користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення із відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області моральна шкода у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року в частині стягнення з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул.Короленка, 7, м.Рівне, 33028, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1. РНОКПП НОМЕР_1) середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 05 січня 2018 року по день винесення рішення в розмірі 117.822,64 грн. (сто сімнадцять тисяч вісімсот двадцять дві грн., 64 коп.) скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1. РНОКПП НОМЕР_1) середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05 січня 2018 року по день винесення рішення в розмірі62948,71 грн. (шістдесят дві тисячі дев'ятсот сорок вісім гривень, 71 коп.).

В решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п'ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. М. Багрій
Д. М. Старунський
Повне судове рішення складено 06 березня 2019 року.