Справа № 805/2063/16-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року

Київ

справа №805/2063/16-а

провадження №К/9901/22104/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Білоуса О. В., Стрелець Т. Г.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та стягнення коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року, прийняту у складі головуючого судді Аляб'єва І.Г., на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого - Васильєвої І.А., суддів: Василенко Л.А., Казначеєва Е.Г.

І. Суть спору

1. У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просить:

1.1. визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області при розрахунку та нарахуванні середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористані дні відпустки, грошового забезпечення за скорочення штатної посади, щомісячної грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів;

1.2. стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області:

1.2.1. середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в період з 07 жовтня 2014 року по 13 січня 2016 року;

1.2.2. компенсацію за невикористані дні відпустки, а саме за 30 діб 2014 року та за 30 діб 2015 року;

1.2.3. щомісячну грошову допомогу при звільненні через скорочення штатів починаючи з 06 листопада 2016 року;

1.2.4. грошове забезпечення у зв'язку із скороченням штатної посади;

1.2.5. різницю в заробітку за час затримки виконання рішення суду;

1.2.6. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на день повного розрахунку.

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року у справі № 805/1435/16 визнано незаконними та скасовано наказ Головного управління МВС України в Донецькій області № 363о/с від 07 жовтня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ та поновлено на посаді дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Харцизького МВ ГУ МВС України в Донецькій області, з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. При цьому, відповідач виконав рішення суду із затримкою, тому наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на день повного розрахунку та різницю в заробітку за час затримки виконання рішення суду.

2.1. Також позивач не погоджується із розміром середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та вважає, що при розрахунку суми відповідач повинен був керуватись випискою із банківського рахунку позивача, яка підтверджує отримане ним грошове забезпечення за останні два місяці служби в органах внутрішніх справ до звільнення.

2.2. Також, позивач вважає, що йому не була нарахована компенсація за невикористану відпустку за 2014 рік та нарахована не в повному обсязі компенсація за 2015 рік, не сплачено грошова допомога при звільненні через скорочення штату починаючи з 06 листопада 2015 року.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 07 жовтня 2014 року № 363 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справ.

4. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року по справі № 805/1435/15-а позивача поновлено на посаді дільничного інспектора міліції дільничних інспекторів міліції Харцизького міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області з 07 жовтня 2014 року, з виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

5. Наказом ГУ МВС України в Донецькій області від 18 лютого 2016 року № 13 о/с лк поновлено старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції дільничних інспекторів міліції Харцизького міського відділу з 07 жовтня 2014 року та звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з 06 листопада 2015 року.

6. Відповідно до листа ГУ МВС України в Донецькій області від 03 червня 2016 року № П-228/05/26-2016 позивачу було нараховане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2014 року по 06 листопада 2015 в сумі 11159,54 грн., а також компенсація за 25 днів невикористаної відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році в сумі 715,00 грн. Ці кошти перераховані на особистий картковий рахунок 31 травня 2016 року в сумі 11696,42 грн.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

7. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року, позовні вимоги задоволені частково. Зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу середньомісячний заробіток за час затримки виконання рішення Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року по справі № 805/1435/15-а про поновлення на роботі у період з 14 січня 2016 року по 18 лютого 2016 року. Зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

8. Рішення суду першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що у зв'язку із захопленням адміністративної будівлі Харцизького міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області озброєними особами та відсутністю у відповідачів інформації щодо отриманого позивачем грошового забезпечення за останні два календарні місяці роботи, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області правомірно нараховано та виплачено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу, виходячи з основних видів грошового забезпечення.

9. Крім того, суди дійшли висновку про відповідність розміру сплачених відповідачем сум компенсації за невикористані позивачем дні щорічної відпустки за 2015 рік, та дійшли висновку про відсутність підстав для компенсації позивачу днів щорічної відпустки за 2014 рік, у зв'язку з тим, що інформація щодо кількості днів невикористаної позивачем відпустки у 2014 році не збереглася, оскільки адміністративна будівля Харцизького міського відділу ГУ МВС України в Донецькій області була захоплена.

10. Також, суди дійшли висновку про відсутність підстав для виплати на користь позивача сум грошового забезпечення протягом двох місяців з дня звільнення, у зв'язку з тим, що звільнення позивача відбулось у зв'язку із скороченням штату, а виплата передбачена чинним законодавством у зв'язку із скороченням штатної посади.

11. Крім того, на підставі довідок Краснолиманського центру зайнятості судами встановлено отримання позивачем щомісячної грошової допомоги при звільненні через скорочення штатів, тому суд дійшли висновку про безпідставність позовних вимог, в цій частині.

12. Також суди встановили порушення строків виконання судового рішення, у зв'язку з чим дійшли висновку, про необхідність стягнення з Головного управління МВС України в Донецькій області на користь позивача середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

IV. Касаційне оскарження

13. У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

14. В касаційній скарзі посилається на те, що суди не витребували у Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області довідку про отримане ним грошове забезпечення за період проходження служби в органах внутрішніх справ України.

15. Крім того, мотивує касаційну скаргу тим, що судами не взято до уваги виписку банку, якою підтверджується отримання ним грошового забезпечення у вересні та жовтні 2014 року, та відповідно до якої, відповідач повинен був розрахувати суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. Крім того, зауважує, що при розрахунку суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, відповідач не нарахував обов'язкові надбавки та премії, які передбачені пунктом 4 додатку 22 до Наказу МВС України № 499 від 31 грудня 2007 року та пункту 2.15.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

16. Крім того, посилається на невірно визначений судом першої інстанції період, за який відповідач повинен сплатити на його користь середній заробіток, за час затримки розрахунку при звільненні. Тому, за цих підстав вважає, що рішення судів повинні бути скасовані та позов задоволений у повному обсязі.

17. Головне управління МВС України в Донецькій області подало до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що висновки суду першої та апеляційної інстанції є не обґрунтованими, рішення суду є незаконним, у зв'язку із чим, просить задовольнити частково касаційну скаргу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

18. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

19. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

20. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

21. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

22. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Згідно абзацу 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

24. Пунктом 52 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (Положення №114) встановлено, що чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року.

25. Згідно абзацу 2 пункту 56 Положення №114 особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

26. Пунктом 7 вказаного Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

27. Відповідно до пункту 1.5. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 31 грудня 2007 року № 499, (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 205/14896, (далі - Інструкція № 499)) підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

28. Згідно пункту 3.4.8 Інструкції № 499 особам рядового і начальницького складу, звільненим з посад у зв'язку з скороченням штатної посади, з дня, наступного за днем звільнення із займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке особа отримувала за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення).

29. Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки.

30. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

VI. Позиція Верховного Суду

31. Перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

32. Верховний Суд відхиляє доводи касатора стосовно того, що судом першої інстанції не було витребувано у Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області довідку про грошове забезпечення позивача за період проходження служби в органах внутрішніх справ України.

33. Так, ухвалою від 02 серпня 2016 року та ухвалою від 07 вересня 2016 року суд першої інстанції витребував у Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області довідки про розмір грошового забезпечення за час проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ.

34. Проте, у зв'язку із захопленням приміщення МВ ГУ МВС України в Донецькій області в липні 20174 року та відсутністю, з цих причин, фінансових та облікових документів у відповідача, відповідні довідки не були надані суду.

35. Доводи касаційної скарги про те, що банківські виписки не були враховані судом є необґрунтованими, оскільки, виписки банку містять лише загальні суми, які надходили на рахунок позивача від Харцизького МВ ГУ МВС України в Донецькій області та не містять інформації щодо складової цих сум (грошове забезпечення, премії, надбавки, та інші виплати).

36. Разом з цим, як встановлено судами розмір грошового забезпечення позивача був розрахований виходячи з посадового окладу - 600,00грн., окладу за спеціальне звання - 115,00грн., надбавки за вислугу років (20%) - 143,00грн.

37. Верховний Суд погоджується з доводами касатора, що при розрахунку грошового забезпечення повинні бути враховані всі виплати, які отримував позивач за час проходження служби за останні два місяці.

38. Разом з цим, відповідно до пункту 1.5. Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 31 грудня 2007 року № 499 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 205/14896), підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

39. У зв'язку з тим, що відповідні накази про встановлення позивачу відповідних надбавок та премій не збереглися у відповідача, у зв'язку із захопленням приміщення Харцизького МВ ГУ МВС України в Донецькій області, а також відсутність, з тих самим причин, фінансових документів щодо розміру нарахованих та виплачених сум, які б підтверджували виплату надбавок та премій позивачу за період проходження служби, Верховний Суд вважає правильним висновки судів, що розрахунок грошового забезпечення позивача був правомірно розрахований відповідачем виходячи з основних видів грошового забезпечення.

40. Крім того, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів грошового забезпечення у зв'язку із скороченням штатної посади також не підлягають задоволенню, оскільки з аналізу пункту 1.18, підпункту 3.4.8 пункту 3.4 Інструкції № 499, вбачається, що ця норма регулює відносини з виплати грошового забезпечення лише тим особам рядового і начальницького складу, які звільнені з посад у зв'язку із скороченням штатної посади, однак і надалі перебувають на службі в органах внутрішніх справ.

41. Тобто, звільнення з посади через скорочення штатної посади та звільнення зі служби через скорочення штатів це два різні поняття.

42. Тому, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для стягнення з відповідачів грошового забезпечення у зв'язку із скороченням штатної посади відсутні, оскільки позивач звільнений за скороченням штату.

43. Також, суди правильно встановили, що позивачу виплачувалась щомісячна грошова допомога при звільненні через скорочення штатів відповідно до довідок Краснолиманського міського центру зайнятості, тому правові підстави для стягнення з відповідача цих сум відсутні.

44. Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, суди керувались приписами статей 116,117 КЗпП України. Верховний Суд вважає висновки судів в цій частині необґрунтованими, з огляду на наступне.

45. Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

46. Законом України "Про Національну поліцію" та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника з органів внутрішніх справ.

47. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

48. Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ/поліції стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

49. При цьому, у цій справі спір стосується саме розміру належних звільненому працівникові сум.

50. За такого правового врегулювання та обставин справи Верховний Суд вважає, що судом першої та апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального права, оскільки не застосовано положення статей 116, 117 КЗпП України у їх взаємозв'язку з приписами Закону України "Про міліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114.

51. Таким чином, Верховний Суд вважає відсутніми підстави для задоволення позовних вимог в частині виплатити середнього заробітку за час затримки розрахунку.

52. Щодо клопотання Головного управління МВС України в Донецькій області, яке надійшло на адресу Верховного Суду 09 липня 2018 року, про те, що постановою Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 805/1435/15-а скасовано постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року та визнано звільнення позивача законним, у зв'язку з чим, на думку касатора, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій справі, Верховний Суд зазначає наступне.

53. За приписами частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на час вирішення спірних правовідносин.

54. На час вирішення даної справи в суді першої та апеляційної інстанції, постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2016 року у справі № 805/1435/15-а була чинною, тому, у зв'язку із затримкою виконання чинного судового рішення, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середньомісячного заробітку за час затримки виконання рішення. Таким чином, Верховний Суд вважає, що судами було дотримано в цій частині норми матеріального та процесуального права.

55. Разом з цим, Верховний Суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 361 КАС України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

56. Згідно пункту 3 частини другої статті 361 КАС України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

57. Таким чином, обставини, які зазначені в клопотанні Головного управління МВС України в Донецькій області, виникли вже після ухвалення рішень судами першої та апеляційної інстанції, тому можуть бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

58. Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

59. Згідно з часиною першою статті 351 КАС підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

60. За встановлених в цій справі обставин і правового регулювання спірних правовідносин, з урахуванням доводів касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржені судові рішення в частині зобов'язання Головного управління Міністерств внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року підлягають скасуванню, з прийняття нової постанови в цій частині про відмову у задоволенні позову.

VII. Судові витрати

61. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 351, 355, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року та на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року задовольнити частково.

2. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року у справі №805/2063/16-а скасувати в частині зобов'язання Головного управління Міністерств внутрішніх справ України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 28 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

3. У решті постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 21 грудня 2016 року у справі № 805/2063/16-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. І. Смокович

Судді О. В. Білоус

Т. Г. Стрелець