Справа № 620/4327/18
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2019 року Чернігів Справа № 620/4327/18

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Демусенко А.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача-2 Агапової І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Луценка Олександра Васильовича, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1) звернулася до суду з позовом до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Луценка Олександра Васильовича (далі - держреєстратор), Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - Управління), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 20.09.2018 №РВ-018 та рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки від 20.09.2018, прийняті відповідачем та зобов'язати відповідача зареєструвати земельну ділянку згідно поданих заяв від 20.09.2018.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що підставою відмови у внесенні відомостей про земельну ділянку згідно з текстом оскаржуваного рішення є невідповідність поданих документів вимогам, встановленим Законом України "Про держаний земельний кадастр" і "Порядком ведення Державного земельного кадастру", а саме: "зауваження щодо валідності електронного документу: 1) Помилка наявності інформаційного блоку - Електронний документ містить не вірно заповнену інформацію про Державний акт (назва Державного акта та не повна інформація про власника); 2) в обмінному файлі не вірно заповнено блок Технічна документація (назва Технічної документації не відповідає Технічній документації у паперовому вигляді)". Втім, наведені твердження є необгрунтованими, оскільки в рішенні чи в додатку до нього не вказано якій саме нормі Закону чи Порядку не відповідає документація, не має посилання ні на номер статті Закону, ні на пункт Порядку, тому не можливо встановити чи дійсно існує така невідповідність. Замість цього, відповідач посилається на зауваження до реквізитів невідомо якого Державного акту та на не відповідність назви технічної документації, і не звертає уваги на ту обставину, що право власності на земельну ділянку підтверджено рішенням Апеляційного суду Чернігівської області, жодних державних актів на землю позивач не має. Дійсно, ОСОБА_4 мав державний акт на землю, яку було поділено судом, але в тому ж додатку до рішення, державний реєстратор вказує, що "Інформація про земельну ділянку по АДРЕСА_1 не внесена до Державного земельного кадастру, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно і відповідно до ч.10 ст.24 Закону, якби така ділянка і була зареєстрована в кадастрі, то її реєстрація б все рівно підлягала припиненню в зв'язку із поділом. В зв'язку з чим невідомо які саме реквізити невідомого Державного акта заважають реєстрації земельної ділянки. Так само незрозуміло в чому саме полягає невідповідність назви технічної документації і якою нормою закону встановлено вимоги до такої назви, адже саме порушення норми Закону є підставою для відмови, а не будь-які зауваження реєстратора. Також позивач зауважує, шо твердження державного реєстратора про необхідність згоди учасників спільної часткової власності в даному випадку неправомірні. Норма Прикінцевих та перехідних положень Закону, на яку посилається відповідач, ніяким чином не відноситься до даної ситуації, адже попередня земельна ділянка, що належала ОСОБА_4 в кадастрі не реєструвалася, інформація щодо неї відсутня, і жодна особа не збирається її реєструвати, заяв щодо внесення відомостей про неї чи внесення змін до таких відомостей не подавалося. В той же час право власності позивача виникло вже після 2004 року і підлягає первинній реєстрації на підставі розробленої землевпорядною організацією технічної документації, яка вже не стосується попередньої земельної ділянки.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що причини, вказані відповідачем у своєму рішенні як підстави для відмови у реєстрації земельної ділянки є протиправними.

Ухвалою суду від 02.01.2019 було відкрито провадження у справі та в подальшому призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області в судовому засіданні позов не визнав, протягом встановленого судом строку надав відзив на позов, в якому зокрема зазначив, що формування 41/100 частини присадибної земельної ділянки площею 408,5 кв.м. по АДРЕСА_1, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11.08.2017 (справа №750/11106/15-ц) виділені у власність позивачу, повинно здійснюватися за технічною документацією із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,10 га. інформація про яку, в свою чергу, повинна вноситись до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Також вважає, що під час розгляду заяви позивачки та прийняття оскаржуваних рішень державний кадастровий реєстратор Луценко О.В. діяв виключно в межах чинного земельного законодавства України. Рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 20.09.2018 №РВ-018 та рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки від 20.09.2018 є правомірними, а отже підстав для скасування останніх немає.

Держреєстратор в судове засідання не з'явився. Також протягом встановленого судом строку надав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що під час розгляду заяви позивачки та прийняття оскаржуваних рішень діяв виключно в межах чинного земельного законодавства України, а тому рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 20.09.2018 №РВ-018 та рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки від 20.09.2018 є правомірними і скасуванню не підлягають.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 11.08.2017 у справі №750/11106/15-ц, що залишено в силі постановою Верховного суду від 05.09.2018 позивачці за адресою АДРЕСА_1 було виділено у власність 41/100 частину присадибної земельної ділянки, площею 408,5 кв. м, у межах: від точки А до точки П, до точки Р, до точки Б - земельна ділянка під будинком, від точки Б до точки В - 0,99 м, від точки В до точки Г - 36,21 м, від точки Г до точки Д - 10,46 м, від точки Д до точки Е - 25,55 м, від точки Е до точки Ж - 7,43 м, від точки Ж до точки 3 - 5,39 м, від точки 3 до точки А - 2,12 м, від точки И до точки І, до точки ї, до точки X, до точки Ф, до точки У - земельна ділянка під будинком, в тому числі під житловим будинком - 85,0 кв. м, під прибудинковою територією - 323,5 кв. м, а всього 408,5 кв. м та частину присадибної земельної ділянки, що становить 18/100 від всього її розміру, яка розташована в межах: від точки О до точки Н - 18,94 м, від точки Н до точки А - 2,11 м і 2,12м, від точки А до точки П, точки Р, точки С, точки Т, точки И - земельна ділянка під будинком, від точки А до точки И, точки У, точки Ф, точки X, точки ї - лінія по стіні будинку, від точки ї до точки І< - 2,5 м і 6,83 м, від точки К до точки О - 8,6 м, у тому числі під житловим будинком - 67,0 кв. м., під прибудинковою територією - 116,0 кв. м, а всього - 183,0 кв. м. Також залишено в спільній частковій (у рівних частках) власності позивачки та ОСОБА_4 вигрібну яму, яка знаходиться на цій ділянці.

Виділена позивачці у власність земельна ділянка була частиною земельної ділянки площею 0,10 га, яка належала ОСОБА_4 на підставі Акту про право приватної власності на землю від 25.12.2001, реєстраційний номер 2105.

Таким чином, судом встановлено, що після побудови на цій земельній ділянці спільного з ОСОБА_4 будинку в період шлюбу та визнання його спільною сумісною власністю відповідно до рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.12.2012 у справі №2506/9827/2012, позивачка набула право власності не тільки на частину будинку, але й на частину земельної ділянки під ним, у зв'язку з чим, рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 11.08.2017 було задоволено її позовні вимоги про виділ частки у спільній власності в натурі, після чого вказана в такому рішенні частина земельної ділянки, що була виділена у власність позивачки, перестала бути спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, а стала окремим майном, без жодних співвласників. Окрема частина земельної ділянки була виділена у спільну власність позивачки та ОСОБА_4.

Враховуючи наведене, позивачка звернулася до Відділу у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області через Центр надання адміністративних послуг з приводу державної реєстрації земельної ділянки, що належить їй на праві власності, у Державному земельному кадастрові, щоб в подальшому зареєструвати своє речове право власності на таку земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Працівник Відділу у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, що здійснював прийом документів, дізнавшись, що у земельній ділянці, що є у власності позивачки, відсутній кадастровий номер, вказала, що для державної реєстрації необхідно подати заяви за наданим зразком разом з технічною документацією на таку земельну ділянку та електронним документом, що виготовляються землевпорядною організацією.

Відповідні заяви були подані 20.09.2018 разом з доданими до неї технічною документацією на таку земельну ділянку та електронним документом. Наведені обставини сторонами не заперечуються.

Проте відповідач, розглянувши подані заяви та комплект документ до них, виніс рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 20.09.2018 №РВ-018 та рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки від 20.09.2018 та одночасно повернув технічну документацію на землю, що додавалася до заяви.

Таким чином, відповідно до рішення відповідача №РВ-018 позивачці відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, а відповідно до іншого рішення від 20.09.2018 їй відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки.

Підставою відмови у внесенні відомостей про земельну ділянку згідно з текстом рішення є невідповідність поданих документів вимогам, встановленим Законом України "Про держаний земельний кадастр" і "Порядком ведення Державного земельного кадастру", а саме: "зауваження щодо валідності електронного документу: 1) Помилка наявності інформаційного блоку - Електронний документ містить не вірно заповнену інформацію про Державний акт (назва Державного акта та не повна інформація про власника); 2) в обмінному файлі не вірно заповнено блок Технічна документація (назва Технічної документації не відповідає Технічній документації у паперовому вигляді)".

Позивачка вважає, що відповідач необгрунтовано відмовив у реєстрації земельної ділянки, а тому така відмова є протиправною і має бути скасована, внаслідок чого звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зважає на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону "Про Державний земельний кадастр" (далі - Закон) державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Згідно ч.1. ст.9 Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

В ч.4 та ч.5 ст.9 Закону закріплено, що Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки; втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об'єднань у діяльність Державного кадастрового реєстратора, пов'язану із здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється.

Частиною 3 ст.5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок).

Згідно з п.67 Порядку внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Частинами 4 та 5 Порядку ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

В свою чергу, відповідно до ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

зміна найменування акціонерного товариства у зв'язку із зміною типу акціонерного товариства або перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у державній реєстрації земельної ділянки.

У разі надання відмови з підстави, визначеної абзацом другим частини шостої цієї статті, заявнику повідомляється найменування та адреса органу, до повноважень якого належить здійснення державної реєстрації земельної ділянки.

На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки.

При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об'єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзаці третьому цієї частини, Державний кадастровий реєстратор у десятиденний термін повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.27 Закону України "Про Державний земельний кадастр" у разі поділу або об'єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається; у Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об'єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об'єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок.

Згідно п.107 Порядку державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі, коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до п.п.49-54 цього Порядку.

Пункт 110 Порядку передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком; оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації); електронний документ.

Пунктом 111 Порядку визначено: державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: відповідність поданих документів вимогам, передбаченим п.67 цього Порядку; електронний документ відповідно до п.74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки; за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до пп.2 п.75 цього Порядку; надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у пп.1 п.197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування; приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до п.п.70, 73, 77-85 цього Порядку в разі: невідповідності поданих документів, зазначених у п.110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у пп.1 і 2 цього пункту; розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини; розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, зазначених у п.110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Відповідно до п.67 Порядку внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру здійснюється виключно на підставі та відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку; забороняється вимагати для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених Законом України "Про Державний земельний кадастр". Документи, які є підставою для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати вимогам Закону України "Про Державний земельний кадастр" та цього Порядку.

Згідно п.74 Порядку державний кадастровий реєстратор протягом строку, встановленого п.73 цього Порядку, перевіряє електронний документ на відповідність: даним Державного земельного кадастру (геодезичній та картографічній основам, даним кадастрових карт (планів); вимогам до змісту, структури і технічних характеристик такого документа згідно з додатком 1 даним документації із землеустрою та оцінки земель.

З аналізу викладеного слідує, що чинне законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини містить перелік підстав для відмови у реєстрації земельної ділянки, який є вичерпними та імперативним.

В свою чергу, судом встановлено, що в рішенні яке оскаржується, в розділі "зауваження до валідності електронного документу" державний реєстратор вказує, що електронний документ містить неправильно заповнену інформацію про Державний акт (назва акта та неповна інформація про власника), а також назва технічної документації не відповідає назві у паперовому вигляді.

Як вже вказувалося ст.24 Закону України "Про державний земельний кадастр" містить вичерпний перелік підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки, серед яких і невідповідність поданих документів вимогам законодавства.

Так, Державний кадастровий реєстратор у рішенні вказує, що заява та технічна документація не відповідають Закону України "Про державний земельний кадастр" та Порядку ведення Державного земельного кадастру. При цьому в такому рішенні чи в додатку до нього не вказано якій саме нормі Закону чи Порядку не відповідає документація, не має посилання ні на номер статті Закону, ні на пункт Порядку, тому не можливо встановити чи дійсно існує така невідповідність. Замість цього вказане зауваження до реквізитів невідомо якого Державного акту та невідповідність назви технічної документації.

В той же час, право власності позивачки на земельну ділянку підтверджено рішенням Апеляційного суду Чернігівської області, що виключає необхідність наявності державного акту на землю. Так, ОСОБА_4 мав державний акт на землю, яку було поділено судом, але в тому ж Додатку до Рішення, державний реєстратор вказує, що "Інформація про земельну ділянку по АДРЕСА_1 не внесена до Державного земельного кадастру, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно Відповідно до ч.10 ст.24 Закону, якби така ділянка і була зареєстрована в кадастрі, то її реєстрація б все рівно підлягала припиненню в зв'язку із поділом за рішенням суду. Тобто, такий Державний акт в силу рішення суду, фактично є недійсним, оскільки встановлює право власності на ділянку, якою особа не володіє.

При цьому далі в Додатку до Рішення державний реєстратор посилається на необхідність згоди співвласника спільної часткової власності, що взагалі протирічить дійсним обставинам. В момент набуття законної сили рішенням Апеляційного суду Чернігівської області спільна власність була поділена в натурі, і кожен із колишніх співвласників став одноосібним власником окремих земельних ділянок, що лише межують між собою, за винятком однієї ділянки, що залишилася в спільній власності. Проте, позивачем у вересні 2019 року не подавалася заява щодо реєстрації спільної земельної ділянки, що свідчить про безпідставність тверджень державного реєстратора про необхідність наявності згоди учасників спільної часткової власності.

Також, державний реєстратор посилається на те, що раніше земельна ділянка перебувала у власності ОСОБА_4 і інформації про таку земельну ділянку в кадастрі відсутня, кадастрового номера в неї не має. При цьому вказує на ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, за якою земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння кадастрового номеру і вказує, що у разі, якщо відомості про такі земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою за заявою власників. Внесення інших змін до відомостей про ці земельні ділянки здійснюється після їх державної реєстрації.

Проте суд наголошує на помилковості посилань відповідача, оскільки попередня земельна ділянка, що належала ОСОБА_4 в кадастрі не реєструвалася, інформація щодо неї відсутня, і жодна особа не збирається її реєструвати з підстав відсутності права власності на неї у відповідної особи. Заяв щодо внесення відомостей про неї чи внесення змін до таких відомостей також не подавалося. В той же час, право власності на земельну ділянку у позивачки виникло вже після 2004 року і підлягає первинній реєстрації на підставі розробленої землевпорядною організацією технічної документації, яка вже не стосується попередньої земельної ділянки.

Необгрунтованим є посилання реєстратора на ч.6 ст.79-1 Земельного кодексу, в якій знов відповідач наголошує на тому, що для реєстрації земельної ділянки необхідно спочатку провести державну реєстрацію попередньої земельної ділянки, що належала колись ОСОБА_4, а реєстрацію ї ділянки позивачки необхідно проводити після цього, склавши документацію саме на поділ.

Суд звертає увагу, що в рішенні невідповідність документів вимогам законодавства обґрунтована лише зауваженням до валідності електронного документу, в той час як згідно Додатку до такого Рішення все зводиться до необхідності згоди співвласника та необхідності реєстрації попередньої земельної ділянки, яка колись належала ОСОБА_4 та приведення технічної документації на його ділянку у відповідність до вимог реєстратора.

Проте суд вважає, що у зв'язку з тим, що попередня земельна ділянка взагалі не була зареєстрована в реєстрі і не мала кадастрового номеру, відсутня необхідність реєстрації ділянки позивачки саме як процедури поділу. На думку суду, лише у випадку, якщо б інформація про попередню ділянку дійсно була б внесена до кадастру, земельна ділянка позивачки мала б реєструвалася як частина тієї, що вже існує. Втім на сьогодні, в кадастрі не існує попередньої ділянки, що не заперечується відповідачами, і оскільки в попередніх межах вона існувати не може, в силу рішення суду, жодного сенсу реєструвати попередню, а потім скасовувати запис про неї і реєструвати частину земельної ділянки позивачки саме як процес поділу не має.

У випадку відсутності бажання ОСОБА_4 вчиняти такі дії, закон не надає змоги ні державному реєстратору, ні позивачу якимось чином впливати на них, а тому твердження відповідачів про реєстрацію належної позивачці на праві власності земельної ділянки після вчинення відповідних дій третьою особою, чи приведення у відповідність відомостей про іншу земельну ділянку такою особою, на увагу не заслуговують, та жодним чином порушені права не захищають.

Таким чином причини, вказані відповідачем у своєму рішенні як підстави для відмови у реєстрації земельної ділянки - не передбачені чинним законодавством та на думку суду є необґрунтованими. Інших підстав для відмови, ніж ті, що зазначені в оскаржуваному Рішенні, не має. За таких умов, суд вважає, що державний кадастровий реєстратор зобов'язаний провести реєстрацію земельної ділянки, що належить позивачці на праві власності.

При цьому, суд вказує, що дискреційні повноваження - це повноваження обирати в конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є законною. Прикладом таких повноважень є такі, які закріплені в законодавстві із застосуванням слова "може". У такому випадку суд не вправі зобов'язати суб'єкта владних повноважень обрати один із правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен буде законним. Але в даній справі повноваження відповідача не є дискреційними, бо в разі подання заявником визначених законодавством документів (заяви та технічної документації), відповідач зобов'язаний вчинити конкретні дії - прийняти рішення про реєстрацію земельної ділянки. Підставою для відмови в прийнятті такого рішення можуть бути лише визначені законом обставини. В даній ситуації відповідач не може діяти на власний розсуд. Він обмежений двома варіантами: прийняти рішення про реєстрацію або про відмову в реєстрації.

При цьому слід зазначити: якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанта поведінки у суб'єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов'язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача. Отже, застосування судами зазначеного способу захисту права не можливо вважати втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Суд, у свою чергу, відповідно до ст.5 та ст.245 КАС у разі встановлення порушення права позивача має ефективно його захистити, у тому числі шляхом зобов'язання відповідача вчинити дії, спрямовані на його (права) відновлення. Отже, в цій справі суд для відновлення порушеного права має не тільки визнати протиправним та скасувати відмову, але й зобов'язати відповідача зареєструвати земельну ділянку, в протилежному випадку скасування рішення відповідача не буде повністю відновлювати права і не змусить відповідача вчинити у відповідності до вимог закону, що призведе до необхідності знову звертатися до суду.

Таким чином, в даній справі належним способом захисту порушеного права є не тільки визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у реєстрації земельної ділянки, а й зобов'язання відповідача здійснити таку реєстрацію, що не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача судом.

Аналогічні висновки викладені Верховним судом у постановах від 22.03.2018 у справі №823/795/17 та від 27.02.2018 у справі №816/591/15-а.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Луценка Олександра Васильовича, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії слід задовольнити повністю.

Згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 227, 229, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора Відділу у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Луценка Олександра Васильовича, Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішень, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 20.09.2018 №РВ-018 та рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки від 20.09.2018, прийняті Державним кадастровим реєстратором Відділу у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Луценком Олександром Васильовичем;

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області зареєструвати земельну ділянку згідно поданих ОСОБА_1 заяв від 20.09.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області на користь ОСОБА_1 704,80 грн (сімсот чотири гривні 80 коп) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач - ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1);

Відповідач-1 - Державний кадастровий реєстратор Відділу у Чернігівському районі Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області Луценко Олександр Васильович (проспект Миру, 14, м.Чернігів, 14000);

Відповідач-2 - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області (проспект Миру, 14, м.Чернігів, 14000, ).

Повний текст рішення складено 04.03.2019.

Суддя Л.О. Житняк