Справа № 182/7476/18
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/7476/18
Провадження № 2-а/0182/4/2019
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

04.03.2019 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н.О., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до лейтенанта поліції БПП у м. Кременчук УПП Полтавської області Кушнір Івана Леонідовича про визнання постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 618899 від 24.09.2018 року незаконною та її скасування,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 04 жовтня 2018 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним адміністративним позовом, посилаючись на наступні обставини.
24 вересня 2018 року відносно нього інспектором роти № 2 батальону патрульної поліції у м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Кушнір І.Л. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 618899 від 24 вересня 2018 року в якій вказано, що він у м. Кременчук по вул. Миколаївська, 2 керуючи транспортним засобом ГАЗ 32213 НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 напрямки руху по смугах, при перевірці документів не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правових відносин власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.4. а ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 ч. 1 КУпАП.
Зазначеною постановою на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
Вважає, що своїми діями відповідач порушив його права, гарантовані ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, вказану постанову він вважає незаконною та такою, що винесена всупереч норм КУпАП, на підставі наступного.
Так, у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних
транспортних засобів при складанні саме протоколів щодо порушень правил дорожнього руху, в той же час відповідачем складено постанову, яка не передбачена у зазначеному законі. Тому вимога відповідача була незаконною, та такою, що порушує ст. 19 Конституції України.
Відповідачем при винесенні зазначеної постанови було порушено ст. 63 Конституції України, ст.ст. 251,252, 268, 279, 280 КУпАП.
На підставі викладеного, просить суд:
- визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАВ № 618899 від 24 вересня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 ч. 1 КУпАП такою, що була винесена з грубим порушенням ст.ст. 252, 279, 280 КУпАП;
- визнати що були порушені його права, гарантовані ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП;
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАВ № 618899 від 24 вересня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 ч. 1 КУпАП на підставі порушення ст. 19 Конституції України та ст. 21.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАВ № 618899 від 24 вересня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 ч. 1 КУпАП на підставі порушень вимог ст. ст. 252, 279, 280 КУпАП, щодо процедури розгляду адміністративної справи, які були допущені при розгляді адміністративної справи;
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАВ № 618899 від 24 вересня 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 126 ч. 1 КУпАП на підставі того, що були порушені його права гарантовані ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП;
- закрити адміністративне провадження стосовно нього.
Ухвалою судді від 31 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до лейтенанта поліції БПП у м. Кременчук УПП Полтавської області Кушнір Івана Леонідовича про визнання постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 618899 від 24.09.2018 року незаконною та її скасування прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
На адресу суду, на виконання вимог листа Нікопольського міськрайонного суду від 07 листопада 2018 року, від відповідача 22 листопада 2018 року надійшли оригінал постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 618899 від 24.09.2018 року, оригінал пояснень ОСОБА_1 від 24.09.2018 року, відзив на адміністративний позов з додатками та диском (а.с.21-30), згідно відзиву відповідач просить суд у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на наступне.
Під час патрулювання 24.09.2018 року у м. Кременчук по вул. Миколаївська, 2 виявлений транспортний засіб ГАЗ 32213, нз НОМЕР_1 , водій якого не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямок руху по смугам» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст. 122 ч. 1 КУпАП України.
Відеозаписом на нагрудну відеокамеру зафіксовано, що водію було повідомлено про причину зупинки через порушення вимог дорожнього знаку п. 5.16 ПДР України. На місці зупинки, під час з`ясування фактичних обставин справи та перевірки документів, водій на неодноразову вимогу, відмовився пред`явити для перевірки поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на що було роз`яснено, що за непред`явлення документів передбачених у п.п. 2.1 ПДР України передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП України.
На місці справи, водій, скориставшись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП надав письмові пояснення в яких не заперечував, що не надав на вимогу працівника поліції поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На клопотання водія, щодо відкладення розгляду справи, було роз`яснено, що справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП розглядається за місцем вчинення адміністративного правопорушення, відкладення розгляду справи за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП на іншу дату за вимогами КУпАП не передбачено.
Таким чином, було прийнято до уваги усі усні та письмові пояснення водія, з`ясовано фактичні обставини справи, дотримано порядок розгляду справи та прийнято правомірне рішення про накладення на водія адміністративного стягнення відповідно до ст. 36 КУпАП за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
В позові позивач не заперечує той факт, що він в зазначеному у постанові місці, час та дату керував транспортним засобом з порушенням вимог дорожнього знаку 5.16 ПДР України, був зупинений працівниками поліції, які повідомили про причину зупинки, а саме порушення вимог дорожнього знаку 5.16 ПДР України.
Крім того, відповідно до відомостей офіційного сайту МСТБУ, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ГАЗ 32213 номерний знак НОМЕР_1 станом на 24.09.2018 року не зареєстрований.
Також у матеріалах справи наявна відповідь на відзив ОСОБА_1 , що надійшла на адресу суду 25 січня 2019 року (а.с. 41-43) та відповідь на відзив ОСОБА_1 , що надійшла на адресу суду 14 лютого 2019 року (а.с.46-49).
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відзиві на адміністративний позов просив розглянути справу за його відсутності.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статі, не перешкоджає розгляду справи, що відповідає положенням ч.3 ст.268 КАС України.
Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оглянувши відеозаписи на DVD-диску наданого відповідачем, суд приходить до наступного висновку.
Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом.
Частиною першою ст.55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Між сторонами виникли публічно-правові відносини, які врегульовані КАС України.
Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси шляхом визначеним у п.п.1-6 ч. 1 цієї статті. Згідно ч.2 цієї статті, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом встановлено, що 24 вересня 2018 року інспектором роти № 2 батальйону патрульної поліції в. м. Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції в Полтавській області, лейтенантом поліції Кушнір Іваном Леонідовичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 618899, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАП та до останнього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 о 13-00 у м. Кременчук по вул. Миколаївська, 2 керуючи автомобілем ГАЗ 32212 НОМЕР_1 не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 напрямки руху по смугах при перевірці документів водій не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно правових відносин власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.4. а ПДР - керування транспортним засобом особою, яка не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензію картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно правових відносин власників наземних транспортних засобів (а.с. 5).
Спірні правовідносин, що виникли між сторонами, регулюються Кодексом України про адміністративній правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року.
Частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як вбачається з матеріалів справи, аргументи позивача щодо неправомірності притягнення його до адміністративної відповідальності фактично зводяться до того, що за змістом ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. За позицією позивача, оскільки у спірному випадку інспектором патрульної поліції не складався протокол щодо порушень правил дорожнього руху та не оформлялися матеріали дорожньо-транспортної пригоди, то у останнього були відсутні правові підстави для перевірки наявності у позивача полісу обов`язкового страхування, і як наслідок, були відсутні підстави для висновку про наявність у діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП. Також позивач посилався, що при складанні постанови було порушено ст.ст. 251, 252, 268, 278, 279 КУпАП
З такими аргументами позивача, суд не погоджується з огляду на наступне.
Відповідно до ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно із ст.53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Згідно підпункту "ґ" пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Відповідно до підпункту "а" пункту 2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
З огляду на вказані норми права, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності, у спірному випадку, правових підстав у відповідача для перевірки наявності у нього полісу обов`язкового страхування, оскільки такі повноваження інспектора патрульної поліції передбачені чинним законодавством, і вказані повноваження кореспондуються з обов`язком водія мати при собі поліс обов`язкового страхування та пред`являти його на вимогу працівників поліції.
Доводи позивача щодо відсутності в інспектора патрульної поліції повноважень для здійснення перевірки наявності у водія полісу обов`язкового страхування з посиланням на положення ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суд також вважає необґрунтованими, виходячи із наступного.
Так, пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:
Відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.
В той же час, пунктом 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.
Тобто, вказаною нормою права визначено обов`язок водія мати при собі страховий поліс і такий страховий поліс має бути пред`явлений посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. При цьому, п.21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вказує на те, що поліс страхування може бути пред`явлений на вимогу повноважної особи лише у випадку складання нею протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.
Аналізуючи зазначені норми права Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Правил дорожнього руху, які визначають повноваження посадових осіб поліції та обов`язки водіїв транспортних засобів, суд приходить до висновку про те, що визначені пунктом 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави контролю за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не є вичерпними, оскільки вказаний Закон не є спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері безпеки руху та визначає повноваження підрозділів Національної поліції в цих правовідносинах. На думку суду п.21.2 ст.21 Закону, як закону, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначено додаткові повноваження підрозділів Національної поліції щодо контролю за наявністю полісу обов`язкового страхування у такому випадку, як складання протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортних пригод.
Таким чином, суд вважає безпідставними доводи позивача щодо відсутності у спірному випадку у відповідача правових підстав для перевірки наявності у нього полісу обов`язкового страхування.
Матеріалами справи підтверджено та не спростовано позивачем, що підставою для зупинення транспортного засобу стало невиконання вимог дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугам» ПДР України, яке було помічено працівником патрульної служби. Існування вказаних обставин зумовило виникнення в інспектора права на реалізацію повноважень вимагати у позивача пред`явлення документів, які водій зобов`язаний мати відповідно до частини 2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух».
Отже, з огляду встановлений факт не пред`явлення позивачем відповідачу для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який не заперечуються позивачем, та підтверджуються наданим відповідачем відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, суд вбачає наявним в діях позивача склад адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч.1 ст.126 КУпАП.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.
Не можуть бути підставою для визнання неправомірним притягнення позивача до адміністративної відповідальності і його доводи про те, що відповідачем була порушена процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, в частині позбавлення позивача скористатися своїми права, зокрема, надати пояснення, скористатися правом на правову допомогу, відкладення розгляду справи. Так, з оглянутого запису відеореєстратора вбачається, що патрульним роз`яснено позивачу суть правопорушення (порушення вимог дорожнього знаку 5.16 напрямки руху по смугах; не пред`явлення для перевірки полісу обов`язкового страхування), повідомлено про розгляд справи, роз`яснено права позивача. Так, позивач, скориставшись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП надав письмові пояснення, в яких не заперечував, що на вимогу працівника поліції не пред`явив поліс обов`язкового страхування.
Крім того, на клопотання позивача щодо відкладення розгляду справи, йому інспектором було роз`яснено, що справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП розглядається за місцем вчинення адміністративного правопорушення, відкладення розгляду справи на іншу дату вимогами КУпАП не передбачено.
Отже, пояснення позивача про порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності, наданими до суду відповідачем доказами не підтверджуються.
Таким чином, враховуючи викладене та те, що оскаржувана постанова від 24 вересня 2018 року є законною та скасуванню не підлягає, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.
Враховуючи, те що ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено, та те, що що позивач у відповідності до ст. 288 КУпАП звільнений від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір в розмірі 768,40 грн. слід компенсувати за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 5, 8,9,12, 14, 77, 90,94,241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до лейтенанта поліції БПП у м. Кременчук УПП Полтавської області Кушнір Івана Леонідовича про визнання постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 618899 від 24.09.2018 року незаконною та її скасування відмовити.
Судовий збір в розмірі 768,40 грн. компенсувати за рахунок держави.
Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення складений 05 березня 2019 року.

Суддя: О. В. Рунчева