Справа № 686/26165/18
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 686/26165/18

Головуючий у 1-й інстанції: Логінова С.М.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

05 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Крещука Ігора Сергійовича на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2019 року (повний текст якої складено в м. Хмельницькому) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

В судове засідання позивач не з'явився, однак на адресу суду надіслав заяву про перенесення розгляду справи, оскільки ухвалу про відкриття та призначення справи до розгляду на 05.03.2019 року отримав 02 березня 2019 року, а тому не встиг підготувати заперечення на апеляційну скаргу. Розглянувши вказану заяву колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про відмову у її задоволенні, оскільки вказана категорія справ має стислий термін розгляду, а також відповідно до ч. 5 ст. 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.10.2018 року постановою про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425 грн.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_3 о 03 год. 01 хв., керуючи транспортним засобом марки Renault Megane Scenic, державний номерний знак НОМЕР_1, по вул. Озерна 10/1а у м. Хмельницькому, не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху України.

Розглядаючи даний позов суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню. Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких, зокрема, віднесено до компетенції Національної поліції.

Як слідує з положень ч. ч. 3-6 ст. 258 КУпАП, протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення. У випадках, передбачених ч. 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у т. ч. зафіксованих в автоматичному режимі. Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як слідує зі змісту ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Суд зауважує, що, дійсно, відповідно до рішення КС України від 26.05.15 р. за конституційним поданням Уповноваженого ВР України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення КС України зазначив, що у ч. ч. 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Разом з тим, слід приймати до уваги, що зміни до ст. 258 КУпАП, якими надано можливість працівникам Національної поліції не складати протоколи про адміністративні правопорушення, та положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.15 р. N 1395 (далі Інструкція), що зареєстровано в МЮ України 10.11.15 р. за N 1 408/27 853, якою урегульовано порядок оформлення адміністративних правопорушень саме у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, набрали чинності пізніше, ніж було прийняте вищевказане рішення КС України і цим нормативним актам не надавалось тлумачення Конституційним Судом України.

Отже, приписи рішення КС України від 26.05.15 р. повинні застосовуватись з урахуванням законодавчих змін, що відбулися у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, внесених після 26.05.15 р., та вищевказаною Інструкцією.

На час винесення оскаржуваної постанови ст. 276 КУпАП вже була доповнена частиною 6 у наведеній вище редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.15 р. N 596 VIII.

КУпАП визначено правопорушення, що не потребують довготривалої процедури, їх перелік є вичерпний, коли особу можна притягти до адміністративної відповідальності безпосередньо на місці вчинення правопорушення. В усіх інших випадках розгляд справи провадиться за, серед іншого, місцем вчинення, коли складається протокол, збираються інші докази та протокол надсилається на розгляд уповноваженому органу. Таким чином, підстав для складання протоколу про адмінправопорушення перед винесенням оскаржуваної постанови, надіслання його на розгляд за адресою місцязнаходження керівництва відповідача, у відповідача не було.

Відповідно до положень розд. III Інструкції, постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідач правомірно виніс оскаржувану постанову у місці, що визначене ним як місце вчинення правопорушення.

У відповідності до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд приходить до висновку, що при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та прийнятті оскаржуваної постанови відповідачем не було допущено порушення вимог закону, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Доводи позивача про те, що він правил дорожнього руху не порушував спростовуються відеозаписом з місця розгляду справи. При відтворенні відеозапису вбачається, що позивач не заперечує що він керував транспортним засобом без увімкнутого світла фар.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, що з відео яке міститься в матеріалах справи слідує, що ОСОБА_3 на вимогу поліцейського пред'явити посвідчення водія повідомляє, що він відмовляється від пред'явлення вказаного посвідчення. Він не пред'явив це посвідчення поліцейському, про що повідомляє у позовній заяві, зазначаючи, що не було підстав для його пред'явлення, оскільки він не керував транспортним засобом.

Однак, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до відео, яке міститься в матеріалах справи чітко видно як ОСОБА_3 зупинився у дворі по вул. Озерна 10/1а м. Хмельницькому, вийшов з автомобіля Renault Megane Scenic, державний номерний знак НОМЕР_1 та перед працівниками поліції закрив його. На вимогу працівника поліції пред'явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом, на що останній відмовився.

В пункті 2.1(а) ПДР України говориться, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а пункт 2.4 цих же Правил зобов'язує водія зупинитись і пред'явити посвідчення на вимогу поліцейського для перевірки.

Більше того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_3 не заперечує сам факт непред'явлення посвідчення водія поліцейському і вказана обставина також зафіксована на відео. Фактично не представляючи посвідчення водія, він діє протиправно та порушує ПДР України. Про роз'яснення його особистих прав повідомляють поліцейські, посилаючись на відеозапис. Тобто позивача правомірно визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Суд вважає, що Правила дорожнього руху встановлюють чіткі правила, які мають дотримуватись учасниками дорожнього руху.

Кожний має розуміти, якщо встановлені ПДР, то вони встановлені для всіх учасників дорожнього руху, і якщо хтось допускає порушення цих правил і це порушення є очевидним і під час розгляду справи визнається порушення особою, яка вчинила порушення ПДР, то оскарження дій патрульної поліції в цьому випадку суперечить загальним моральним принципам громадянського суспільства.

Таким чином, проаналізувавши зібрані в судовому засіданні докази та норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ОСОБА_3 винний у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КУпАП.

Доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення судом апеляційної інстанції не встановлено, а ті обставини, з яких позивач просить скасувати постанову, наведені позивачем з метою уникнення адміністративної відповідальності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова в справі про адміністративне правопорушення, винесена відносно ОСОБА_3 25 жовтня 2018 року відповідає вимогам ст. 283 КУпАП є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з'ясування обставин вирішено справ.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Крещука Ігора Сергійовича задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до інспектора 1 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції у Хмельницькій області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Матохнюк Д.Б.