Справа № 826/8400/18
Суддя: Ісаєнко Юлія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8400/18 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Ісаєнко Ю.А.,

суддів: Мельничука В.П., Земляної Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2018 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства оборони України в частині неналежного розгляду питання про призначення та виплату або відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності у порядок та спосіб, визначені законодавством України.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги від 15.02.2018 разом з доданими до неї документами у порядок та спосіб, визначені законодавством України, з урахуванням висновку суду у даній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, апелянтом подано апеляційну скаргу з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апелянта, зокрема, обґрунтовані тим, що судом першої інстанції не було враховано всіх доводів відповідача при розгляді справи, та не взято до уваги, що позивачем не надано доказів, які б підтвердили отримання травм чи поранень, а інвалідність встановлено пізніше моменту звільнення з військової служби.

Справа розглянута у порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до копії Витягу із протоколу № 5161 від 22.12.2016 засідання Центральної військово лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв вбачається, що комісією встановлено, що травма (контузія), поранення та захворювання, наявні у ОСОБА_1 , пов`язані з виконанням останнім обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК серії АВБ № 032551 ОСОБА_1 з 27.06.2017 встановлено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Відповідно до копії довідки від 19.02.2018 № 508, виданої Козелецьким районним військовим комісаріатом Чернігівської області, ОСОБА_1 , сержант запасу, дійсно проходив військову службу в складі Діючої Армії в період бойових дій (в тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку) з 20.09.1984 по 22.04.1986 (Афганістан).

Згідно з листом Козелецького районного військового комісаріату в Чернігівській області від 23.03.2018 №837/1, ОСОБА_1 на його заяву від 15 лютого 2018 року повідомлено, що в Козелецькому районному військовому комісаріаті інформації щодо вчинення ним під час проходження військової служби, кримінальних, адміністративних чи інших правопорушень, які пов`язані з алкогольними, наркотичним, токсичним сп`янінням, або навмисним спричиненням собі тілесних ушкоджень не має.

21.03.2018 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності разом з пакетом документів.

Листом від 30.03.2018 за вих. №5/1217с Чернігівський обласний військовий комісаріат направив заяву ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами, а також висновком щодо можливості призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України, відповідно до якого Чернігівський обласний військовий комісаріат вважає, що ОСОБА_1 не має права на отримання вказаної допомоги.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 13.04.2018 № 248/3/6/1035, Міністерство оборони України повернуло на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги разом з доданими до неї документами, у зв`язку із зверненням останнього з вказаною заявою понад тримісячний термін після звільнення зі служби.

Листом від 25.04.2018 за №5/1798с Чернігівський обласний військовий комісаріат повідомив ОСОБА_1 про повернення Департаментом фінансів Міністерства оборони України заяви та документів для призначення одноразової грошової допомоги без реалізації, у зв`язку з чим вказані документи направлені на адресу позивача.

Не погоджуючись із зазначеними діями та відповідями, позивач звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивачем було надано достатньо доказів в підтвердження отримання поранення в країнах, де велись бойові дії, що свідчить про наявність підстав для прийняття рішення стосовно позивача, відтак повернення документів на доопрацювання Міністерством оборони України було необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-XII), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - є гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відтак, право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від часу настання інвалідності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року №21-446а14, від 21 квітня 2015 року №21-135а15, від 10 березня 2015 року №21-563а14 та Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року №276/322/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 8, 9 статті 16-3 Закону України 20.12.1991 № 2011-ХІІ, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з нормами Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (Порядок № 975 в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що право на отримання одноразової грошової допомоги, зважаючи на наведені норми, позивач отримав з 27.06.2017, а з відповідною заявою звернувся 17.03.2018, тобто у встановлені законодавством строки.

Відповідно до абз. 3 пп. 1 п. 6 Порядку № 975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Пунктом 11 Порядку №975 передбачено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Згідно з абз. 2 п. 13 Порядку № 975, розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

У відповідності до п.п. 1, 2 Розділу ІІІ Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 26.10.2016 № 564 (Положення № 564), Комісія приймає рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на підставі документів, визначених Порядком та Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530, та інших нормативно-правових актів. Формою роботи Комісії є засідання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно вказав, що заява позивача разом з доданими до неї документами та висновком Чернігівського обласного військового комісаріату повинна була бути розглянута Міністерством оборони України у відповідності до вимог Порядку № 975, та за результатами розгляду, згідно вимог пункту 13 Порядку № 975, мало бути прийняти одне з таких рішень: або призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, або відмовити у її призначенні та виплаті.

Всупереч вказаному, як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, заява ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у встановленому порядку розглянута не була, натомість листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 13.04.2018 №248/3/6/1035 повернута на адресу Чернігівського обласного військового комісаріату, що вказує на порушення Міністерством оборони України порядку розгляду документів про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Вказані аргументи спростовують доводи апелянта стосовно того, що висновки суду першої інстанції суперечать обставинам справи та положенням чинного законодавства, а отже відхиляються колегією суддів.

В частині доводів апелянта з посиланням на наявність дискреційних повноважень МО України, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції жодним чином не було порушено відповідні права та інтереси відповідача, а також, враховуючи резолютивну частину оскаржуваного рішення, суд першої інстанції жодним чином не підміняв орган державної влади, зобов`язуючи Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, позаяк таке рішення відповідає положенням частини 4 статті 245 КАС України.

В контексті наведеного, суд першої інстанції вірно вказав про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі стосовно того, що позивачем не надано належних документів, що засвідчують причини та обставини поранення, у зв`язку з чим у комісії Міністерства оборони України не було достатніх підстав для прийняття відповідного рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, то суд апеляційної інстанції вказує на те, що відповідачем не було розглянуто у встановленому порядку заяву позивача з відповідними документами, та відповідного рішення не прийнято, а відтак зазначені аргументи апелянта жодним чином не свідчать про обгрунтованість правової позиції останнього.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.10.2018 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.А. Ісаєнко

Суддя Г.В. Земляна

Суддя В.П. Мельничук