Справа № 208/6467/17(2-а/208/332/17)
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2018-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2018 року м. Дніпросправа № 208/6467/17(2-а/208/332/17)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 січня 2018 року (суддя Івченко Т.П., м. Кам'янське, повний текст рішення складено 03.01.2018 року)

у адміністративній справі № 208/6467/17 (2-а/208/332/17) за позовом ОСОБА_1 до Кам'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, про визнання протиправним рішення, його скасування, зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

15.11.2017 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Кам'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі по тексту - відповідач), в якому просив визнати протиправним рішення № 43 від 01.09.2017 року про відмову в поновленні виплати пенсії за віком; зобов'язати відповідача витребувати або відновити пенсійну справу, перерахувати та поновити йому виплату пенсії за віком з 07.10.2009 року, з врахуванням всього стажу зазначеного у засвідченій підприємством 29.10.1991 року копії трудової книжки, довідки № 14-з від 27.09.2016 року про заробітну плату для обчислення пенсії, компенсації втрат частини доходів, із застосуванням всіх підвищень, індексацій надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, як не працюючому пенсіонеру та дитині війни.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03.01.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як правонаступник Кам'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що ключовою нормою для виплати пенсії є зазначення у заяві про поновлення виплати фактичного місця проживання в межах України, так як позивач постійно проживає за межами України поновити та виплачувати йому пенсію як громадянину України Пенсійний фонд не має змоги. Апелянт вказує, що для поновлення виплати пенсії передбачена окрема процедура, за якою пенсіонер повинен надати до управління певні документи самостійно звернутись з відповідною заявою. Апелянт вказував, що останнє місце реєстрації позивача було місто Київ, звернення з заявою про поновлення виплати пенсії має бути здійснене за останнім місцем перебування. Поновлення виплати пенсії можливе за умови подання відповідної заяви за останнім місцем перебування на обліку. Апелянт вказував, що ОСОБА_1 не перебував на обліку у Кам'янському об'єднаному УПФУ Дніпропетровської області та не отримував пенсію від цього пенсійного органу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином України і має право на одержання пенсії, яка призначена на підставах та у порядку, встановленому Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншим законодавством України, дійсним на час призначення пенсії. У 1993 році позивач виїхав на постійне проживання до Держави Ізраїль, до виїзду проживав у АДРЕСА_1. Встановлено, що за час проживання позивача за межами України, пенсія йому не виплачувалась.

29.08.2017 року позивач через уповноваженого представника звернувся до Кам'янського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про поновлення виплати пенсії та просив зробити її перерахунок з урахуванням нових довідок. Рішенням від 01.09.2017 року за № 43 ОСОБА_1 відмовлено в поновленні виплати пенсії, свою відмову відповідач мотивував тим, що заява про поновлення виплати пенсії подається через представника або особисто пенсіонером за місцем проживання (реєстрації), вказано, що пенсіонером не надано документу, що засвідчує особу та проживання (реєстрацію), вік, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а не за місцем реєстрації довіреної особи.

Відповідно до картки платника податків, ОСОБА_1 зареєстрований у Державному реєстрі 09.11.2016 року Дніпродзержинською ОДПІ, підтверджується реєстрація у м. Дніпродзержинську.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 1 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визнаний неконституційним. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Конституційний суд України у рішенні №25-рп/2009 вказував, що оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Оскільки, з 07.10.2009 року норма п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була визнана неконституційною, то позивач у разі його звернення до органу Пенсійного фонду України, з цього часу мав право одержувати вищевказану пенсію.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Вищевказана норма стосується вже нарахованих сум, але не виплачених з вини пенсіонера, а вимоги позивача стосуються поновлення нарахування сум пенсії та її виплати.

Посилання відповідача на те, що пенсія виплачується лише тим особам, які вказали у заяві фактичне місце проживання в межах України є безпідставним, з огляду на те, що ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачене нарахування пенсії на визначений особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, та те , що пенсія може виплачуватися за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом.

Відповідно до пункту 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Згідно п 4.8. Порядку заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Поновлення пенсії здійснюється за матеріалами, що є в пенсійній справі.

Варто вказати, що саме рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» з урахуванням рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування». Таким чином у позивача виникло право на поновлення раніше призначеної пенсії з 07.10.2009 року.

Що стосується дати, з якої підлягає поновлення позивачу виплати пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 51, п. 54 рішення Європейського суду з прав людини «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009 року щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-ІV виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу управління ПФУ мав відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Щодо твердження заявника апеляційної скарги проте, що ОСОБА_1 не зареєстрований у місті Кам'янське та не перебував на обліку у Кам'янському об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв'язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім'ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім'ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.

Таким чином, дійсно, заява має бути подана за місцем перебування на обліку одержувача пенсії. Однак, у випадку ОСОБА_1 необхідно враховувати його постійне проживання в Державі Ізраїль. У паспорті ОСОБА_1 наявна консульська відмітка про постійне проживання в Ізраїлі, та картка платника податків, за якою ОСОБА_1 зареєстрований у Державному реєстрі 09.11.2016 року як платник податків у місті Дніпродзержинську (м. Кам'янське).

З метою захисту права особи на пенсію, страховий стаж якої набутий на території України та який є громадянином України, позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольняти.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат, здійснених особою у разі відмови в задоволенні апеляційної скарги, не передбачено повернення судових витрат, здійснених суб'єктом владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 314, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 січня 2018 року - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов