Справа № 807/736/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/202/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Радь І.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.10.2018р. в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Інвест Груп» до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення виконкому (суддя суду І інстанції: Маєцька Н.Д., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 13 год. 21 хв. 29.10.2018р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 08.11.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

16.07.2018р. позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ «Континент Інвест Груп» звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Виконавчого комітету /ВК/ Ужгородської міської ради /МР/ № 176 від 27.06.2018р. «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок м.Ужгород, пров.Мостовий, поз.2 та поз.3» (Т.1, а.с.5-8).

Ухвалою суду від 03.10.2018р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради (Т.1, а.с.132-133).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.10.2018р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення відповідача ВК Ужгородської МР № 176 від 27.06.2018р. «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок м.Ужгород, пров.Мостовий, поз.2 та поз.3»; стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати в розмірі 1762 грн. (Т.1, а.с.154-159).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ВК Ужгородської МР, який покликаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (Т.1, а.с.162-167).

Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що судом не враховані приписи п.3 ч.2 ст.52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якими надано право виконавчому комітетові ради змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.

Також Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено право органів місцевого самоврядування приводити у відповідність із законодавством прийняті ними рішення з питань регулювання земельних відносин, використання та охорони земель (абз.2 п.«б» ст.6), тобто змінювати власні акти.

Прийняття оскаржуваного рішення виконкому мотивоване рядом причин, зокрема невідповідністю містобудівній документації на місцевому рівні.

Згідно Генерального плану м.Ужгорода, затв. рішенням XXIX сесії Ужгородської МР IV скликання № 313 від 04.06.2004р., на земельних ділянках м.Ужгород, пров.Мостовий, поз.2, 3 знаходяться зелені насадження загального користування, пішохідна зона та чаша декоративного басейну.

Рішенням сесії Ужгородської МР № 119 від 10.03.2016р. «Про затвердження містобудівної документації» визначено перелік об'єктів, на які встановлено мораторій на видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок.

Підпунктом 7.2 цього рішення вирішено припинити видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок на території міста, в тому числі щодо спірних ділянок. За таких умов видача містобудівних умов та обмежень відбулась незаконно, всупереч чинному та законному рішенню міської ради.

Термін дії цієї заборони діє до затвердження в установленому порядку містобудівної документації (генерального плану (коригування) м.Ужгорода, плану зонування території міста Ужгорода та детальних планів територій).

З огляду на вказані обставини, забудова земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 неможлива до затвердження в установленому порядку містобудівної документації, яка наразі розробляється управлінням містобудування та архітектури на замовлення відповідача.

Також однією з підстав для прийняття оскаржуваного рішення є електронна петиція «Повернемо фонтан позаду Драмтеатру ужгородцям!». У цій петиції ставиться питання щодо запровадження заборони (мораторію) на забудову земельних ділянок та на видачу містобудівних умов та обмежень на забудову земельних ділянок позаду Драмтеатру.

Оскільки вказана петиція зібрала 404 голоси з необхідних 250 голосів, тому підняті питання достроково розглянуті ВК та Ужгородською МР.

Оскаржуване рішення приймалось з урахуванням суспільних інтересів мешканців міста, з метою створення навколишнього громадського простору позаду Драмтеатру для суспільних потреб (відновлення фонтану, скверу, зони відпочинку та ін.).

Також судовою практикою ЄСПЛ визначено, що з метою задоволення суспільного або публічного інтересу, держава вправі втручатися в право особи володіти майном. Законність обмежувати право забудови земельних ділянок прямо випливає з Генерального плану міста Ужгорода, затв. рішенням XXIX сесії Ужгородської МР IV скликання № 313 від 04.06.2004р., та пп.7.2. рішення І сесії Ужгородської МР VII скликання № 119 від 10.03.2016р.

Позивачем ТзОВ «Континент Інвест Груп» скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.1, а.с.190-191).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Також колегія суддів ухвалила відхилити клопотання апелянта (відповідача), що надійшло до апеляційного суду 04.03.2019р. (Т.2, а.с.1-8), про відкладення апеляційного розгляду справи 05.03.2019р. через неможливість відрядження уповноваженого представника до апеляційного суду, його зайнятість в інших судових засіданнях, за безпідставністю, оскільки учасники справи були завчасно повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи (21.02.2019р. - Т.1, а.с.207-210); розгляд справи вже відкладався для забезпечення явки представника відповідача і представлення необхідних документів (Т.1, а.с.187), до поданого клопотання не долучено достовірних доказів на його обґрунтування; водночас відповідач не був позбавлений можливості скерування до апеляційного суду іншого представника тощо.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов'язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов'язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров'я, оскільки вони пов'язані з форс-мажорними обставинами.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, власником земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, є ОСОБА_9, що засвідчується Державними актами на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 03.11.2010р. та серії НОМЕР_4 від 20.07.2010р. (Т.1, а.с.13-17).

13.05.2017р. між ОСОБА_9 (землевласник) та позивачем ТзОВ «Континент Інвест Груп» (забудівник) укладені договори суперфіцію, відповідно до яких землевласник надав забудовнику право користування земельною ділянкою для будівництва на ній будівель комерційного призначення на умовах та в порядку, передбачених цими договорами (Т.1, а.с.17-24).

При цьому, забудовник має право приступити до забудови земельної ділянки лише після отримання дозволів на таке будівництво (п.6.1 договорів); забудовник зобов'язується дотримуватися державних стандартів, санітарних та інших норм та правил, проектних рішень та місцевих правил забудови населених пунктів під час забудови земельної ділянки (п.6.3 договорів).

За цільовим призначенням земельні ділянки, які є предметом вказаних договорів суперфіцію, належать до земель іншої комерційної діяльності.

Наказом Управління містобудування та архітектури Ужгородської МР № 50-М від 26.06.2018р. позивачу видані містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва, за адресою: Закарпатська обл., м.Ужгород, пров.Мостовий, поз.2 та поз.3 (Т.1, а.с.11-12, 227).

Підставою для прийняття вказаного наказу слугували судові рішення - постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.12.2017р. та постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018р. у справі № 807/1351/17 (Т.1, а.с.9).

Рішенням ВК Ужгородської МР № 176 від 27.06.2018р. «Пpo скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок м.Ужгород, пров.Мостовий, поз.2 та поз.3» скасовано містобудівні умови та обмеження № 51/03-01/18 від 26.06.2018р., видані ТзОВ «Континент Інвест Груп» та наказ Управління містобудування та архітектури Ужгородської МР № 50-м від 26.06.2018р., якими вони були затверджені (Т.1, а.с.10).

Окрім цього, згідно Генерального плану м.Ужгорода, затв. рішенням XXIX сесії Ужгородської МР IV скликання № 313 від 04.06.2004р., на земельних ділянках м.Ужгород, пров.Мостовий, поз.2, 3 знаходяться зелені насадження загального користування, пішохідна зона та чаша декоративного басейну (Т.1, а.с.71).

Рішенням І сесії Ужгородської МР VII скликання № 119 від 10.03.2016р. «Про затвердження містобудівної документації» визначено перелік об'єктів, на які встановлено мораторій на видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок.

Підпунктом 7.2 цього рішення вирішено припинити видачу містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок на території міста, в тому числі щодо спірних ділянок (п.17 додатку до цього рішення) (Т.1, а.с.72-75).

Термін дії цієї заборони діє до затвердження в установленому порядку містобудівної документації (генерального плану (коригування) м.Ужгорода, плану зонування території міста Ужгорода та детальних планів територій).

Згідно рішення Ужгородської МР № 1140 від 26.06.2018р. «Про викуп земельних ділянок, які перебувають у власності фізичних осіб для фізичних потреб» власнику земельної ділянки запропоновано викупити їх за ціною, не нижче висновку експертної оцінки, та наголошено на можливості розгляду інших варіантів вирішення проблеми (Т.1, а.с.128).

Водночас, мешканцями м.Ужгорода сформована електронна петиція «Повернемо фонтан позаду Драмтеатру ужгородцям!», в якій ставиться питання щодо запровадження заборони (мораторію) на забудову земельних ділянок та на видачу містобудівних умов та обмежень на забудову земельних ділянок позаду Драмтеатру (Т.1, а.с.38-62, 76-79).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що з аналізу норм Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затв. постановою КМ України № 698 від 19.08.2015р., вбачається, що скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється тільки за заявою замовника, головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду або за рішенням суду. При цьому, нормами цих актів не передбачена можливість скасування містобудівних умов та обмежень на підставі рішення виконавчого комітету міської ради.

За таких обставин, рішення ВК Ужгородської МР № 176 від 27.06.2018р. «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок м.Ужгород, пров.Мостовий, поз.2 та поз.3» прийняте за відсутності законних підстав, а тому підлягає скасуванню як протиправне.

Також відповідачем прийнято рішення, яким скасовано по суті інше рішення місцевого органу виконавчої влади - про видання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Водночас, на підставі містобудівних умов у позивача на час прийняття оскаржуваного рішення вже виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, при цьому позивач заперечує проти зміни чи припинення таких правовідносин.

Відтак, видані позивачу містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не можуть бути в подальшому скасовані будь-яким органом місцевого самоврядування чи місцевим органом виконавчої влади тільки з тієї підстави, що вони не відповідають Генеральному плану населеного пункту, тобто видані помилково.

Також, постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.12.2017р. в справі № 807/1351/17, яка залишена без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018р., визнано протиправною відмову Управління містобудування та архітектури Ужгородської МР у видачі ТзОВ «Континент Інвест Груп» містобудівних умов та обмежень та зобов'язано видати такі містобудівні умови та обмеження.

Тобто, вказаними судовими рішеннями встановлені обставини щодо правомірності надання позивачу містобудівних умов та обмежень; на підставі останніх були видані позивачу 26.06.2018р. спірні містобудівні умови та обмеження.

Наведені висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає такими, що відповідають нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, з наступних причин.

Предметом розглядуваного позову є скасування рішення відповідача, яким, у свою чергу, скасовано рішення третьої особи про видачу містобудівних умов та обмежень позивачу.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - це документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавств (абз.2 ч.2 ст.24 вказаного Закону).

Згідно з ч.ч.1 і 5 ст.25 зазначеного Закону режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Встановлення режиму забудови територій, визначених для містобудівних потреб, не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, зміни адміністративно-територіальних меж до моменту вилучення (викупу) земельних ділянок.

Частиною 5 ст.26 цього Закону встановлено, що проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів;

6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Відповідно до ст.29 згаданого Закону основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування (ч.1).

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника (ч.3).

Містобудівні умови та обмеження містять: 1) назву об'єкта будівництва, що повинна відображати вид будівництва та місце розташування об'єкта; 2) інформацію про замовника; 3) відповідність на дату надання містобудівних умов та обмежень цільового та функціонального призначення земельної ділянки містобудівній документації на місцевому рівні; 4) гранично допустиму висотність будинків, будівель та споруд у метрах; 5) максимально допустимий відсоток забудови земельної ділянки; 6) максимально допустиму щільність населення в межах житлової забудови відповідної житлової одиниці (кварталу, мікрорайону); 7) мінімально допустимі відстані від об'єкта, що проектується, до червоних ліній, ліній регулювання забудови, існуючих будинків та споруд; 8) планувальні обмеження (охоронні зони пам'яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об'єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони); 9) охоронні зони об'єктів транспорту, зв'язку, інженерних комунікацій, відстані від об'єкта, що проектується, до існуючих інженерних мереж.

Перелік зазначених умов є вичерпним (ч.5).

Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об'єкта незалежно від зміни замовника.

Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника, на виконання приписів головних інспекторів будівельного нагляду центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, або за рішенням суду.

Скасування містобудівних умов та обмежень здійснюється: 1) за заявою замовника; 2) головними інспекторами будівельного нагляду в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду у разі невідповідності містобудівних умов та обмежень містобудівному законодавству, містобудівній документації на місцевому рівні, будівельним нормам, стандартам і правилам; 3) за рішенням суду.

У разі скасування в порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду або за рішенням суду містобудівних умов та обмежень посадові особи відповідного уповноваженого органу містобудування та архітектури несуть відповідальність згідно із законом (ч.8).

Як з'ясовано під час судового розгляду, підставою для затвердження спірних містобудівних умов та обмежень слугували судові рішення.

Після виконання цих рішень третьою особою Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської МР шляхом видачі наказу № 50-м від 26.06.2018р., відповідачем на наступний день було прийнято спірне рішення № 176 від 27.06.2018р. про скасування цього наказу разом з містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки.

Отже, формально Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської МР виконані судові рішення, хоча фактично виконавчим органом місцевого самоврядування містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки скасовані.

Таким чином, скасування в такий спосіб та за викладених обставин спірних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки не відповідає вимогам закону, а також порушує права та інтереси позивача як забудовника території.

Зокрема, приписами ч.8 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» чітко визначено як підстави, так і суб'єктів скасування виданих містобудівних умов та обмежень.

Спірні дії відповідача виходять за межі наведених приписів, оскільки в основу прийнятого рішення ВК Ужгородської МР № 176 від 27.06.2018р. «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельних ділянок м.Ужгород, пров.Мостовий, поз.2 та поз.3» покладено невідповідність виданих містобудівних умов та обмежень генеральному плану м.Ужгорода, яким передбачено розміщення на цій території зелених насаджень загального користування, пішохідної зони та чаші декоративного басейну. При цьому правовою підставою визначено п.3 ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Наведеними нормами передбачено, що підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Отже, відповідачем не вказані визначені законом (дійсні) правові підстави для скасування виданих містобудівних умов та обмежень.

В частині порушення прав та інтересів позивача колегія суддів враховує, що ТзОВ «Континент Інвест Груп» на підставі укладених договорів суперфіцій від 30.05.2017р. набув прав забудовника спірних земельних ділянок за адресою: Закарпатська обл., м.Ужгород, пров.Мостовий, поз.2 та поз.3.

Право ТзОВ «Континент Інвест Груп» на отримання спірних містобудівних умов та обмежень підтверджено вищезгаданими судовими рішеннями, які третьою особою чи відповідачем в касаційному порядку не оскаржувалися.

При цьому, покликання апелянта на наявність в розглядуваному випадку суспільного або публічного інтересу, через що відповідач вправі втручатися в право особи володіти майном колегія суддів ставить під сумнів з наведених міркувань.

Рішенням V сесії V скликання Ужгородської МР № 1181 від 16.07.2009р. «Про перелік земельних ділянок, які підлягають продажу шляхом аукціону» затверджено перелік земельних ділянок, які підлягають продажу на аукціоні.

За результатами проведеного аукціону з продажу земельних ділянки визначено переможця - фізичну особу-підприємця ОСОБА_9 (зем. ділянки пров.Мостовий, поз.поз 2 і 3), у зв'язку з чим між ним та Ужгородською МР укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки:

договір від 07.06.2010р. розміром 0,06 га для іншої комерційної діяльності м.Ужгород, пров.Мостовий, поз.2, за кадастровим №:01:001:0110;

договір від 07.06.2010р. розміром 0,1100 га для іншої комерційної діяльності м.Ужгород, пров.Мостовий, поз.3, за кадастровим №:01:001:0111 (а.с.66-70).

Таким чином, відчуження вказаних ділянок відбулося за рішенням Ужгородської МР, доказів недійсності останнього чи укладених договорів апеляційному суду не надано.

За таких обставин (первинно - продаж землі для здійснення забудови, в подальшому - блокування цієї забудови) позицію відповідача не можна вважати послідовною.

Також мотиви спірного рішення відповідача - урахування суспільних інтересів мешканців міста, створення навколишнього громадського простору позаду Драмтеатру для суспільних потреб (відновлення фонтану, скверу, зони відпочинку та ін.) - існували на момент відчуження спірних ділянок, оскільки Генеральний план міста Ужгорода затверджений рішенням XXIX сесії Ужгородської МР IV скликання № 313 від 04.06.2004р., тобто, до відчуження спірних ділянок.

При цьому, діючим законодавством України передбачений відповідний порядок примусового відчуження землі та майна для суспільних потреб, зокрема, такий встановлений Законом України «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності».

Наведені обставини у своїй сукупності є визначальними для вирішення спору, через що решта доводів учасників справи не носить принципового характеру.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого судового рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову (в межах його доводів), а тому заявлений позов підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ВК Ужгородської МР.

У зв'язку із неповною сплатою судового збору за подання апеляційної скарги (1057 грн. 20 коп. замість належних 2643 грн.) належить згідно вимог ст.139 КАС України достягнути з Виконавчого комітету Ужгородської міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань в дохід Державного бюджету України суму недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1585 грн. 79 коп.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненної правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача заявлені до відшкодування витрати, пов'язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді апеляційної інстанції від адвоката у вигляді опрацювання матеріалів справи, направлення відзиву на апеляційну скаргу, відрядження до суду апеляційної інстанції та участі в судових засіданнях, підготовку додаткових пояснень до відзиву на апеляційну скаргу.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивача представлено договір про надання правової допомоги від 18.02.2019р. і додаток № 1 до нього, розрахунок розміру винагороди (гонорару, виконаних робіт) за вказаним договором, платіжне доручення № 724 від 04.03.2019р. про сплату коштів в розмірі 9850 грн. на рахунок адвоката (Т.2, а.с.9-21).

За додаткової угоди № 1 від 18.02.2019р. до договору про надання правової допомоги від 18.02.2019р. вартість гонорару адвоката складає 500 грн. за одну годину роботи в частині забезпечення виконання адвокатом своїх обов'язків за договором. Підставою для оплати гонорару є підписання сторонами розрахунку та відповідно виставленого рахунку.

Із змісту Розрахунку розміру винагороди (гонорару, виконаних робіт) за вказаним договором про надання правової допомоги від 04.03.2019р. слідує, що такий стосується розгляду справи № 807/736/18 в суді апеляційної інстанції. Також представлене платіжне доручення № 724 від 04.03.2019р. утримує в собі належне, повне призначення платежу, останнє завірене печаткою позивача.

Отже, надані суду апеляційної інстанції матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній адміністративній справі № 807/736/18.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов'язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов'язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді опрацювання матеріалів справи, направлення відзиву на апеляційну скаргу, відрядження до суду апеляційної інстанції та участі в судових засіданнях, підготовку додаткових пояснень до відзиву на апеляційну скаргу.

За таких умов належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ВК Ужгородської МР на користь позивача витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 9850 грн.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.10.2018р. в адміністративній справі № 807/736/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Виконавчий комітет Ужгородської міської ради.

Достягнути з Виконавчого комітету Ужгородської міської ради за рахунок його бюджетних асигнувань в дохід Державного бюджету України (реквізити платежу: отримувач коштів - УК у Галицькому районі м.Львова; код отримувача за ЄДРПОУ - 38007573; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); МФО - 899998; рахунок отримувача - 1057; код класифікації доходів бюджету - 22030101) суму недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1585 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 79 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Ужгородської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Континент Інвест Груп» витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 9850 (дев'ять тисяч вісімсот п'ятдесят) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 06.03.2019р.