Справа № 524/4477/17
Суддя: Кривич Ж. О.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/4477/17
Провадження №2-а/524/6/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого судді Кривич Ж.О.,
секретаря судового засідання - Коваль Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Кременчука справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку,
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради і просив стягнути на його користь середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 31 жовтня 2013 року по 27 квітня 2017 року в сумі 212 030,27 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював у виконкомі Автозаводської районної ради з 11 серпня 2011 року по 31 жовтня 2013 року. Після звільнення він зясував, що відповідач розрахувався з ним не в повному обсязі, оскільки виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2012 рік виплатив у розмірі посадового окладу, а не середньомісячного заробітку.
Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 7 квітня 2014 року у справі № 524/2527/14-а, яка набрала законної сили, було зобовязано відповідача обрахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 року з урахування виплаченої суми матеріальної допомоги. На виконання судового рішення у вказаній справі виконком нарахував та виплатив позивачу 829,77 грн.
Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі № 524/2529/14-а від 28 травня 2018 року, яка набрала законної сили, суд зобовязав виконком нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2012 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати з урахуванням виплачених сум. На виконання рішення відповідач нарахував та виплатив позивачу 12 квітня 2017 року 1 644,41 грн.
Окрім того, 18 січня 2016 року Харківський апеляційний адміністративний суд своєю постановою у справі № 524/3647/15-а встановив протиправною бездіяльність виконкому в частині невиплати позивачу грошової компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати (матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) за 2011-2012 роки та зобовязав виконком нарахувати та виплатити грошову компенсацію втрати частини грошових доходів за 2011 рік за період з січня 2013 року по березень 2015 року та за 2012 рік за період з січня 2013 року по 2015 року. На виконання вказаного судового рішення відповідач нарахував ОСОБА_1 881,19 грн., які виплатив 27 квітня 2017 року.
На думку позивача, судом було встановлено факт невиплати відповідачем всіх належних йому сум заробітної плати на дату його звільнення. Остаточно виплата цих сум була проведена лише 27 квітня 2017 року. Посилаючись на статтю 43 Конституції України, статті 116, 117 КЗпП України, позивач просив суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за весь період з дня його звільнення по день проведення остаточного розрахунку в сумі 212 030,27 грн..
Представник відповідача ОСОБА_2 вважала, що законних підстав для задоволення позову немає, оскільки на момент звільнення позивача кошти, у подальшому стягнуті рішеннями судів, не були йому нараховані, і спору щодо розрахунку при звільненні між сторонами не було.
Провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 21 червня 2017 року (а.с. 22). За заявою позивача від 18 січня 2018 року (а.с. 62-64) суд своєю ухвалою від 1 березня 2018 року замінив відповідача виконком Автозаводської районної ради м. Кременчука на його правонаступника виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області (а.с. 69).
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року (а.с. 124,125) апеляційна скарга виконкому Кременчуцької міської ради на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 1 березня 2018 року була повернута скаржнику.
Вивчивши докази, надані сторонами, суд встановив такі фактичні обставини справи:
ОСОБА_1А працював у відповідача на посаді завідуючого відділом архітектури та будівництва з 11 січня 2011 року до 31 жовтня 2013 року.
У 2011-2012 році позивач отримав матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі посадового окладу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року.
При звільненні спору між роботодавцем та працівником щодо сум, які підлягають виплаті, не було.
У 2014 році позивач звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання нарахувати і виплатити йому матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 - 2012 роки.
Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 квітня 2014 року позов ОСОБА_1 було задоволено (справа № 524/2527/14-а).
Визнано незаконними дії виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині обчислення та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2011 році не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі за 2010 - 2013 роки, а в розмірі посадового окладу. Зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука обчислити та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 рік, з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2011 рік.
На виконання постанови виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахував та виплатив позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 829,77 грн.
Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 травня 2014 року позов ОСОБА_1 було задоволено (справа № 524/2529/14-а). Визнано незаконними дії виконавчого комітету Автозаводської районної Ради м. Кременчука в частині нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2012 році не в розмірі середньомісячної заробітної плати, як визначено в колективному договорі за 2010 - 2013 роки, а в розмірі посадового окладу. Зобов'язано виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2012 рік, з урахуванням виплаченої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2012 рік.
На виконання постанови виконавчий комітет Автозаводської районної Ради м. Кременчука нарахував ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 1644,41 грн., які виплатив 12.04.2017 року.
18 січня 2016 року Харківський апеляційний адміністративний суд своєю постановою у справі № 524/3647/15-а встановив протиправною бездіяльність виконкому в частині невиплати позивачу грошової компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати заробітної плати (матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань) за 2011-2012 роки та зобовязав виконком нарахувати та виплатити грошову компенсацію втрати частини грошових доходів за 2011 рік за період з січня 2013 року по березень 2015 року та за 2012 рік за період з січня 2013 року по 2015 року. На виконання вказаного судового рішення відповідач нарахував ОСОБА_1 881,19 грн., які виплатив 27 квітня 2017 року
Відповідно до ч.1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
За приписами ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальною є така обставина, як невиплата належних, тобто нарахованих, працівникові на час звільнення сум.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за 2011 - 2012 р.р., право на отримання якої підтверджено судовими рішеннями від 07.04.2014 р. та від 28.05.2014 р.
Позивач працював у відповідача на посаді завідуючого відділом архітектури та будівництва з 11 січня 2011 року.
Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07.04.2014 року встановлено, що розміри матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань працівникам виконкому, зокрема, завідуючим відділів було визначено розпорядженням Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука за № 120 від 24.10.2011 року.
31 жовтня 2013 року позивач звільнився з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука.
При цьому, на час звільнення позивача з роботи розміри матеріальної допомоги завідуючим відділів були встановлені відповідними розпорядженнями Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука на 2011 р. та 2012 р. та у відповідних роках у встановленому розмірі нараховані та виплачені позивачу. Отже, до моменту звільнення позивача з роботи вказана допомога була позивачу нарахована, виплачена та ним отримана. До суду з позовом щодо незаконності дій відповідача з виплати та нарахуванню матеріальної допомоги позивач звернувся після звільнення у 2014 році.
Таким чином, при звільненні з Виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука між роботодавцем та працівником спору щодо сум, які підлягають виплаті позивачу, не було.
Враховуючи, що суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати на день звільнення позивачу встановлені та нараховані не були, а отже на день звільнення йому не належали, спір про їх розмір, законність та обґрунтованість розпоряджень Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука про визначення розмірів матеріальної допомоги на 2011 р. та 2012 р. між сторонами на день звільнення позивача був відсутній, за таких обставин у відповідача були відсутні підстави для виплати позивачу допомоги в іншому розмірі ніж нараховано та визначено розпорядженнями Голови Автозаводської районної ради м. Кременчука.
Суд приходить до висновку про відсутність у відповідача обов'язку, передбаченого ст. 117 КЗпП України, щодо виплати позивачу його середнього заробітку в сумі 212 030,27 грн. за весь час затримки розрахунку з виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати за період з 31.10.2013 року по 27.04.2017 року.
Відповідно до ст.ст. 244-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 26.04.2016 року по 27.04.2017 року (день проведення остаточного розрахунку) залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука. Перебіг строку апеляційного оскарження починається з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного тексту рішення 02.03.2019 року.

Суддя