Справа № 2а-2238/10/1370
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06 березня 2019 року

Київ

справа №2а-2238/10/1370

адміністративне провадження №К/9901/3115/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А., суддів - Ханової Р.Ф., Олендера І.Я.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2010 (суддя - Кузьмич С.М.)

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013 (головуючий суддя - Большакова О.О., судді - Глушко І.В., Макарик В.Я.)

у справі № 2а-2238/10/1370

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Леотекс»

до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Леотекс» (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області (далі - ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 31.07.2009 № /0/18111/10/23-2, від 23.10.2009 №/1/24945, від 28.12.2009 № /4/30322/10/232, від 09.03.2010 №/2/5458/10/23-2.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що під час проведеної перевірки ДПІ безпідставно дійшла висновку про порушення позивачем вимог податкового законодавства при визначенні податкових зобов'язань з податку на прибуток.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013, позов задоволено: скасовано податкові повідомлення-рішення ДПІ від 31.07.2009 № /0/18111/10/23-2, від 23.10.2009 № /1/24945, від 28.12.2009 № /4/30322/10/232 та від 09.03.2010 № /2/ 5458/10/23-2.

Не погодившись із судовими рішеннями, ДПІ звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та відмовити в задоволенні позову. При цьому скаржник зазначив, що суди дійшли помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог, неправильно оцінивши обставини справи та залучені до справи докази.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.01.2014 відкрито касаційне провадження.

У своїх запереченнях Товариство вважає судові рішення законними та обґрунтованими, тому просило касаційну скаргу залишити без задоволення.

11.01.2018 справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи проведено в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суди попередніх інстанцій встановили, що за наслідками проведеної ДПІ планової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2008 по 31.03.2009 складено акт від 23.07.2009, в якому викладено висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2., пп. 5.4.10 п. 5.4. ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», що призвело до завищення валових витрат на суму 297 750 грн.

На цій підставі 31.07.2009 ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №/0/18111/10/23-2, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток підприємств у сумі 102 218 грн. (основний платіж) та застосовано штрафні санкції з цього податку у сумі 33 993 грн.

За результатами адміністративного оскарження Товариством вказаного податкового повідомлення-рішення від 31.07.2009 до податкових органів вищого рівня прийняті податкові повідомлення-рішення від 23.10.2009 № /1/24945, від 28.12.2009 №/4/30322/10/232, та від 09.03.2010 №/2/5458/ 10/23-2 аналогічного змісту.

Свої дії щодо прийняття податкових повідомлень-рішень відповідач мотивує тим, що під час перевірки було встановлено, що Товариством придбано легкові автомобілі Opel Zafira, KIA Cerato 5512, KIA Cerato 0953, Mazda Premacy та Nissan X-Trail. Однак з огляду на те, що Товаристивом не надано доказів використання вказаних автомобілів у господарській діяльності підприємства, витрати на їх придбання безпідставно віднесено до валових витрат.

Спірні правовідносини внормовано положеннями Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», в редакції що була чинною на момент їх виникнення.

Так, відповідно до підпункту 5.2.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг).

Здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів та надавши їм правильну оцінку, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність задоволення адміністратвиного позову, оскільки всупереч приписів частини другої статті 71 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017), яка кореспондується зі статтею 77 КАС України (в редакції, що діє з 15.12.2017), відповідач не надав належних та беззаперечних доказів обґрунтованості своїх висновків про те, що придбання перелічених в акті перевірки автомобілів не було пов'язано з господарською діяльністю Товариства.

При цьому судами враховано наявність у матеріалах справи доказів фактичного використання автомобілів у господарській діяльності Товариства при підготовці та організації продажу позивачем продукції а саме: наказів про закріплення автомобілів за управлінським персоналом виключно для господарського використання; наказів про відрядження на цих автомобілях до місця знаходження контрагентів Товариства для укладення договорів (контрактів) та розвитку співпраці з ними; посвідченнями про відрядження; подорожніми листами, які свідчать про фактичне здійснення поїздок на цих легкових автомобілях за призначенням, тощо.

Таким чином, доводи касаційної скарги ДПІ не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судами попередніх інстанцій доказів та не дають підстав вважати висновки судів помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права неправильним.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Личаківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23.06.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова

Судді І.Я. Олендер

Р.Ф. Ханова