Справа № 1840/3170/18
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 р.Справа № 1840/3170/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Тацій Л.В.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Ткаченка А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2018, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, м. Суми, повний текст складено 17.09.18 по справі № 1840/3170/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Сумській області

про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Сумській області, в якому просив:

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Сумській області у задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Головне управління Національної поліції в Сумській області підготувати та направити до органів Пенсійного фонду України необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 позов задоволено.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, нез'ясування фактичних обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідно до п «а» ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон № 2262-ХІІ) пенсія за вислугу років призначається особам, які звільнені в період з 01.10.2017 по 30.09.2018, за наявності вислуги 23 роки 6 місяців. Разом з тим, вислуга років позивача у календарному обчисленні складає 21 рік 00 місяців 10 днів, тобто, позивач не набув права на пенсію у зв'язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги років. При цьому, Законом № 2262-ХІІ не передбачено, що пенсію за вислугу років можна призначити за наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах.

Позивач у судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Представник відповідача судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення 08.02.2019 судової повістки.

На електронну пошту суду 04.03.2019 надійшла заява, в які вказано про її складання представником відповідача, про відкладення розгляду справи на іншу дату. Проте, колегія суддів звертає увагу, що заява не містить електронного цифрового підпису, а також в ній не зазначені будь-які підстави, за яких заявник просить відкласти розгляд справи.

Неявка належним чином повідомлених учасників справи не є перешкодою для вирішення спірного питання за наявними у справі документами, наявність яких є достатньою для надання належної оцінки спірному питанню та прийняття судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача змісту судового рішення, що оскаржується, апеляційної скарги, пояснення позивача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що у період з 17.07.1997 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України, в період з 07.11.2015 по 03.08.2018 - в Національній поліції.

Відповідно до наказу ГУ НП в Сумській області від 02.08.2018 №424 о/с, ОСОБА_1 з 03.08.2018 звільнений з органів Національної поліції. На час звільнення, вислуга склала: календарна - 21 рік 00 місяців 10 днів, пільгова 5 років 5 місяців 21 день (а.с.11).

02.08.2018 з метою підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України відповідних документів для призначення пенсії за вислугу років, позивач звернувся до ГУНП в Сумській області із відповідною заявою (а.с.10).

Листом від 10.08.2018 №11/Л-60 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність необхідної для призначення пенсії календарної вислуги 23 роки та 06 місяців і більше, передбаченої ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", для осіб начальницького і рядового складу Національної поліції України, які звільнені в період з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року, а отже про відсутність підстав надсилання документів до органів Пенсійного фонду.

Позивач, не погодившись із відповідачем, вважає, що ГУ НП в Сумській області допущено протиправну бездіяльність, у зв'язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням ст.17-1 Закону №2262-ХІІ, п.3 Порядку № 393 періоди служби зараховуються до вислуги років у пільговому обчисленні. Отже, наявна у позивача вислуга років є достатньою для призначення пенсії на підставі п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі по тексту - Закон № 2262-ХІІ).

Пунктом "б" статті 1-2 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Одночасно стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з частиною другої статті 17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

При цьому, згідно з ч.4 ст.17 Закону № 2262-ХІІ, при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Виходячи з наведеного, в Законі № 2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 років 6 місяців вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 років 6 місяців, та визначено виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

З огляду на викладене, для отримання права на призначення пенсії обов'язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року по справі № 161/4876/17, які є обов'язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Єдиний виняток щодо можливості зарахування до календарної вислуги років певного періоду встановлений у абзаці 13 пункту "а" статті 12 Закону № 2622, яким передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону, а саме час навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач до календарної вислуги у пільговому обчисленні просить зарахувати не період навчання, а стаж його роботи на посадах начальницького та рядового складу в Збройних Силах України, органах внутрішних справ та Національній поліції України, що Законом № 2262-ХІІ не передбачено.

Із послужного списку судом встановлено, що позивач у період з 14.08.1996 по 07.04.2016 проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції України в таких підрозділах (а.с.16-29,49-55):

- у період з 21.11.1995 по 30.05.1997 - строкова військова служба у Збройних силах;

- у період з 17.07.1997 по 01.12.1998 - відділ ДСО при Роменському МРВ УМВС;

- у період з 01.02.1999 по 06.11.2015 - служба в органах внутрішніх справ;

- у період з 07.11.2015 по 03.08.2018 - служба у Національній поліції.

Згідно витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області від 02.08.2018 р. № 424 о/с та послужного списку станом на день звільнення вислуга позивача в Збройних силах України, органах внутрішніх справ та Національної поліції України складає: в календарному обчисленні - 21 років 00 місяців 10 днів, у пільговому обчисленні - 05 років 05 місяців 21 день. Таким чином, загальна вислуга позивача з урахуванням вислуги років у пільговому обчисленні складає більше 26 років.

Враховуючи приписи чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.

Доводи позивача про те, що в даному випадку, для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме п.3 Порядку № 393, за яким позивачу, на його думку, для призначення пенсії за вислугу років має зараховуватися пільговий стаж - 24 роки 03 місяці 20 днів, колегія суддів відхиляє оскільки згідно з ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, оскільки приписи п.3 Порядку № 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону №2262-XII, застосуванню підлягає саме вказаний Закон.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про необхідність зарахування до вислуги років, що дає право на призначення пенсії за п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ, періодів служби позивача у пільговому обчисленні.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 19.09.2018 (справа №725/1959/17) та від 22.11.2018 (справа № 161/4876/17), в яких Верховний Суд зазначив, що в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 років, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Таким чином, враховуючи зазначені приписи чинного законодавства та позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарної вислуги років.

Водночас, колегія суддів зазначає також, що відповідно до п. 1 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із зазначеним вище Законом, подаються цими особами до головних управлінь ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, м. Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Згідно з п. 12 вказаного Порядку уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені п. 6 цього Порядку.

При цьому, саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.

У своїй відповіді відповідач повідомив про відсутність правових підстав для призначення їй пенсії за вислугу років у порядку п. «а» ст. 12 Закону № 2262-XII, а саме за недостатністю вислуги років.

За таких обставин, за умови відсутності у позивача достатньої вислуги років відповідач правомірно відмовив йому у направленні до Головного ГУ ПФУ в Сумській області відповідних документів, які необхідні для призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зобов'язання Головне управління Національної поліції в Сумській області підготувати та подати до органів Пенсійного фонду України необхідні документи для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років за його заявою, оскільки відповідач наділений повноваженнями здійснювати обчислення вислуги років для призначення пенсії особам, які звільнені з органів внутрішніх справ. Вони направляють до територіальних органів ФПУ подання та необхідні для призначення пенсії документи виключно у разі встановлення цими органами правових підстав (наявності вислуги років або досягнення 45-річного віку на момент звільнення зі служби).

В даному випадку, позивач не має необхідної для призначення пенсії наявності вислуги років та не досяг 45-річного віку на момент звільнення зі служби.

Наведені висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 ( справа №537/1980/16-а).

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 2262-ХІІ.

Відповідно до ч.1 ст.317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 по справі № 1840/3170/18 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.2, 229, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Сумській області - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 по справі № 1840/3170/18 - скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Тацій
Судді А.М. Григоров З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 07.03.2019 року