Справа № 826/13952/18
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКС-Україна» до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування повідомлення-рішення податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И Л А:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Текс-Україна» (далі - позивач) до Головного управління ДФС у місті Києва про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.06.2018 року №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить суд вказане судове рішення скасувати та винести нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. На думку апелянта, оскаржувана постанова винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Не погоджуючись із мотивами та підставами апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕКС-Україна» подало відзив на апеляційну скаргу, зі змісту якого вбачається, що доводи податкового органу не відповідають дійсності, а рішення суду першої інстанції прийнято відповідно та з урахуванням обставин справи, а тому підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, зміст апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням ДФС України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Текс-Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських відносин із ТОВ «Апекстрейд ЛТД» за травень 2016 року, червень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, ТОВ «Дервік Капітал» за квітень 2016 року, за результатом якої складено акт від 23.03.2016 року №69/26-15-14-07-0110/35133555.

В подальшому, Головним управлінням ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Текс-Україна» з питань, що стали предметом оскарження, а саме: дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин із ТОВ «Апекстрейд ЛТД» за травень 2016 року, червень 2016 року, липень 2016 року, серпень 2016 року, ТОВ «Дервік Капітал» за квітень 2016 року, за результатом якої складено акт від 14.05.2018 року №102/26-15-14-0701-10/35133555 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість за період квітень - серпень 2016 року всього на суму 927 531 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2018 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 1 391 296,5 грн (за основним платежем 927 531 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 463 765,5 грн).

Не погоджуючись із вказаними діями та рішенням податкового органу, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом з посиланням на належні та допустимі докази, не доведено обставин протиправного формування позивачем показників податкової звітності на підставі зазначених вище досліджених судом господарських операцій.

Однак, колегія суддів не може погодитись із такими доводами суду першої інстанції, мотивуючи свою позицію наступним.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.27, 14.1.36, 14.1.39, 14.1.156, 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У п.п. 134.1 ст. 134 ПК України визначено, що об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до п.п. 138.1, 138.2, 138.4 - 138.6 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної).

Відповідно до п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до ст. 1, ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996-XIV первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для формування суб'єктом господарювання показників податкової звітності, які в наступному враховуються ним при обчисленні об'єкта оподаткування, є реальність здійснення господарських операцій, за якими ним були понесені такі витрати, що підтверджується відповідною первинною документацією.

При цьому, слід враховувати, що первинні документи, які стали підставою для формування показників податкової звітності підприємства, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого у взаємовідносинах з юридичною особою - позивачем у справі встановлена вироком суду, що набрав законної сили, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноваженими особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, оскільки статус фіктивного підприємства за наявності зазначених умов несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть при формальному підтвердженні її первинними документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 05.05.2018 р. по справі 826/11377/14, від 27.02.2018 р. по справі № 813/1974/17).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, ТОВ «Апекстрейд ЛТД», юридична особа, що є платником податку на прибуток на загальних підставах, надалі «Виконавець» в особі директора ОСОБА_3, що діє на підставі Статуту, з однієї сторони, та ТОВ «Текс-Україна», юридична особа що є платником податку на прибуток на загальних підставах, надалі «Замовник», в особі директора ОСОБА_4 що діє на підставі Статуту, з іншої сторони, які надалі іменуються «Сторони» або, в разі необхідності, окремо - «Сторона», відповідно до ст.ст. 651, 653 та 654 Цивільного кодексу України, уклали Договір про надання послуг від 01.05.2016 №01/05/2016 про наступне:

1. Предмет договору. Порядок надання послуг.

- На умовах, передбачених цим договором, замовник зобов'язується оплатити, а виконавець зобов'язується надати платні послуги з обробки та доставки кореспонденції замовника зі складу замовника.

- Надання платних послуг з обробки та доставки кореспонденції (надалі послуги), виконується власними силами виконавця або шляхом залучення третіх осіб-виконавців на розсуд виконавця.

3. Ціна послуг. Порядок приймання послуг.

3.1. За домовленістю сторін, загальна ціна послуг не закріплюється цим Договором, а визначається у відповідних рахунках та актах наданих послуг.

- Підставою для розрахунків за договором є рахунок виконавця на оплату наданих кур'єрських послуг, оформлений виконавцем відповідно до узгодженого сторонами акту наданих послуг та Додатку до нього.

- Замовник здійснює оплату наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті на розрахунковий рахунок виконавця.

6. Інші умови.

6.1 Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2016 року. Цей договір може бути розірваний однією зі сторін тільки після виконання взаємних зобов'язань, зокрема фінансового характеру, погашення заборгованості, що підтверджується актами наданих послуг, підписаними обома сторонами.

6.2 В разі відсутності з боку жодної сторони заяви про припинення цього договору за один календарний місяць до закінчення дії цього договору, договір вважається пролонгованим на кожні наступні 12 (дванадцять) місяців.

ТОВ «Апекстрейд ЛТД» виписало на адресу ТОВ «Текс-Україна» акти здачі-прийняття робіт та податкові накладні з номенклатурою послуг «Обробка та доставка кореспонденції».

Проведеним аналізом наданих до перевірки первинних документів встановлено, що при наданні послуг кур'єрської доставки, мають бути в наявності додаткові супровідні документи, а саме: відмітки щодо отримання/неотримання, інформація про відповідальних осіб, інформація про отримувачів, супроводжуючі документи для транспортування товару, який доставляється, звіти тощо. Зазначених супровідних документів до перевірки не надано. Тобто в рахунках фактури, актах здачі- приймання робіт (надання послуг) та у експрес накладних не деталізована інформація щодо перевезення товару, найменування його, ПІБ перевізника зовсім не вказано, а також не можливо встановити осіб, які підписали рахунки фактури, експрес накладні та реєстри прийнання- передачі товарів.

Однак, під час судового засідання було встановлено, що як до перевірки так і до суду не надано звітів та інших письмових доказів, що підтверджують факт надання саме кур'єрських послуг зокрема товарно- транспортних накладних з відповідною інформацією та їх взаємозв'язок з господарською діяльністю Позивача.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень та інформації, наданої ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві (лист від 19.03.2018 №1292/8/26-55-23-02) встановлено, що згідно Вироку від 23 червня 2017 року по справі № 757/26000/17-к Печерський районний суд м. Києва визнав ОСОБА_5 (засновника та директора ТОВ «АПЕКСТРЕЙД ЛТД»), винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 1 ст. 358 КК України , а саме (зазначено витягом):

«Згідно висунутого обвинувачення, в кінці липня 2016 року, в денний час доби ОСОБА_6, вступив в попередню змову з невстановленою особою з приводу придбання на його ім'я за грошову винагороду, суб'єкта господарської діяльності ТОВ «Апекстрейд ЛТД», з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених осіб.

Тобто, ОСОБА_5, діяв умисно за попередньою домовленістю з невстановленою слідством особою, з корисливих спонукань, усвідомлюючи що перереєстроване на його ім'я ТОВ «Апекстрейд ЛТД» створене не для здійснення реальної фінансово-господарської діяльності, отримання прибутку від такої діяльності тощо. а з метою прикриття незаконної діяльності в своїх цілях.

Такі дії ОСОБА_5 по придбанню юридичної особи - ТОВ «Апекстрейд ЛТД» вчинені в порушення законодавчих актів України, що регулюють діяльність суб'єктів підприємництва, а саме: ст. ст. 80, 81, 84, 87,89, 91, 92, 93, 97 ЦК України, ст.ст. 19, 55, 56, 58, 71 ГК України, ст.ст. 8, 27 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» №755-IVвід 15.05.2003

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у пособництві придбання суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), з метою прикриття незаконної діяльності, ОСОБА_5 скоїв злочин, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 205 КК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПКта КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374 та 475 КПК України, суд засудив:

Затвердивши угоду від 10.05.2017 між прокурором Київської місцевої прокуратури №6 Більшаковим Д.В. та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості.

Крім того, судом апеляційної інстанції під час розгляду справи встановлено, що До ГУ ДФС у м. Києві надійшли матеріали від Оперативного управління ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві листами від 07.11.2017 №4448/8/26-58-21-04, від 07.11.2017 №4453/8/26-58-21-04 у вигляді протоколу допиту свідка від 12.09.2016 ОСОБА_8, директора, головного бухгалтера та засновника ТОВ «Дервік Капітал» (код 40221056), отриманого у м. Києві, старшим о/у ВОВЕЗ ОУ ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_9, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 надав наступні пояснення:

Приблизно в кінці квітня 2016 року йому зателефонував громадянин ОСОБА_10 та запропонував зареєструвати (чи перереєструвати) ще один суб'єкт підприємницької діяльності (ТОВ «Дервік Капітал») без мети ведення фінансово-господарської діяльності. ОСОБА_8 погодився і вони домовились зустрітися за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, буд. 106

Грошові кошти до статутного капіталу він не вносив. Також він підписав пусті аркуші паперу, формату A4. Мені не відомі фактична та юридична адреси ТОВ «Дервік Капітал». Співробітників на дане підприємство він не наймав. Дане підприємство не мало складських приміщень.

За реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності ТОВ «Дервік Капітал» він отримав грошову винагороду у розмірі приблизно 3 тисячі гривень. Грошові кошти були перераховані на його особисту банківську карту НОМЕР_1 («Приват Банк») - номери перерахувань від 11.05.2016 НОМЕР_2 та від 15.06.2016 НОМЕР_3.

Після реєстрації ТОВ «Лакі Тайм» та ТОВ «Дервік Капітал» він декілька разів зустрічався із громадянином на ім'я «Олександр». Даний громадянин зателефонував йому і повідомив про те, що він періодично буде надавати мені на підпис документи фінансово-господарської діяльності. Даний громадянин повідомив йому про те, що неофіційним директором даної компанії є «Володимир». Даного громадянина він ніколи не бачив, не зустрічався з ним.

Фактично він не був директором, головним бухгалтером та засновником ТОВ «Лакі Тайм» а ТОВ «Дервік Капітал», тобто не здійснював будь-яких дій направлених на фінансово-господарську діяльність підприємства; не вів жодних переговорів щодо укладання договорів, угод, контрактів; не виконував будь-яких робіт, не надавав будь-яких послуг та не поставляв будь-які товари підприємствам, з якими нібито підприємства ТОВ «Лакі Тайм» та ТОВ «Дервік Капітал» мали фінансово-господарські взаємовідносини. Він ніколи не надавав будь-яких послуг, так як і не планував надавати; всі договори, які укладені нібито від мого імені є недійсним, так як він їх ніколи не укладав, жодних перерахувань на будь-які банківські рахунки не здійснював та грошові коштів за роботи (товари, послуги) не отримував. Повідомиви про те, що суб'єкти підприємницької діяльності ТОВ «Лакі Тайм» та ТОВ «Дервік Капітал» створені без мети ведення фінансово-господарської діяльності за грошову винагороду, з метою прикриття незаконної діяльності, а саме: надання послуг підприємствам реального сектору економіки з незаконної мінімізації податкових зобов'язань та переведення готівкових коштів у готівку».

Надаючи правову оцінку наведеним обставинам справи, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 у справі за позовом ТОВ «Нафта» до Шосткинської МДПІ про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень (справа № 21-421a11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним

У постанові Верховного Суду України від 22.09.2015 у справі за позовом ТОВ «Ампір СВ» до ДПІ у Печерському районі Головного управління Міністерства доходів і зборів України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Верховний Суд України, застосовуючи норми підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, вказав, що обов'язковою умовою виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит є реальне здійснення операцій з придбання товарів (послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях, а також оформлення операцій з поставки документами первинного бухгалтерського обліку та податкового обліку, щодо яких встановлена нормативна вимога. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування податкового кредиту за відсутності факту придбання товару (послуг).

Вказана позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 20.06.2018 по справі № 818/4137/13-а.

Відповідно до частини 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 цієї статті).

Слід зазначити, що первинні документи, а саме, податкові накладні, що стали підставою для формування позивачем спірних сум податкових вигод, підписані зі сторони контрагентів позивача саме ОСОБА_5 та ОСОБА_8, які як встановлено судом апеляційної інстанції, заперечують свою причетність до ведення господарської діяльності зазначених товариств, в тому числі й первинних документів.

Отже, первинні документи, які стали підставою для формування даних податкового обліку та виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена рішенням суду, не можуть вважатись належно оформленими та підписаними звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг.

З наведеного вбачається відсутність реального виконання послуг за договором, укладеними між позивачем та його контрагентами, оскільки відсутні умови, обставини та підстави, з якими Податковий кодекс України у взаємозв'язку з положеннями Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» пов'язують виникнення у позивача права на спірні суми податкового кредиту з ПДВ.

Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постановах від 01.12.2015 (справа № 826/15036/14), від 17.11.2015 (справа № 21-277а15), від 12.01.2016 (справа № 21-3706а15), від 26.01.2016 (справа № 21-4781а15) та від 18.07.2017 (справа № 21-3123а16).

Крім того, заслуговують на увагу і доводи податкового органу щодо того, що у реквізитах ТОВ «Дервік Капітал» у договорі №47 від 01.04.2016 (додатковій угоді №1 від 01.04.16) значиться номер рахунку підприємства, відкритого в ПАТ «Альфа БАНК» за №8302, який був відкритий згідно відомостей банківської установи лише 07.09.2016, в той час як Договір та додаткова угода були підписані 01.04.2016.

Аналогічно у актах приймання-передачі: №12 від 20.04.2016, №1118.04.2016, рахунках-фактурах: №12 від 20.04.2016, №1118.04.2016 значиться номер рахунку підприємства, відкритого в ПАТ «Альфа БАНК» за №8301, який був відкритий згідно відомостей банківської установи 07.09.2016, в той час як Договір та додаткова угода були підписані 22.04.2016.

Представник позивача не змогла пояснити суду під час судового засідання, чому у договорах про виконання робіт значиться банківський рахунок, який був відкритий значно пізніше ніж укладена сама угода, що в свою чергу викликає сумніви щодо господарських операцій.

Більше того, під час судового засідання було встановлено, що на час проведення податкової перевірки, а також згодом при зверненні до суду із даним адміністративним позовом, у позивача були відсутні оригінали всіх первинних документів, в той час як в матеріалах справи знаходяться копії із позначками «з оригіналом згідно».

Так, ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що, за загальним правилом, документи мають подаватися в оригіналі або належним чином завіреній копії. Заявник, який подає документи в копіях, має вказати про наявність у нього або іншої особи оригіналу. Засвідчення вірності копії документа оригіналу здійснюється шляхом проставлення власноручного підпису і дати. Особа має право завіряти копії лише тих документів, оригінали яких знаходяться у неї.

Такі самі вимоги закріплено в ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 91 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, наявна в матеріалах справи первинна документація, на яку посилається представник позивача як на підтвердження реальності господарських операцій, не може бути первинною та не береться судом до уваги, оскільки під час посвідчення копій, у позивача були відсутні оригінали.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2018 року - скасувати, та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКС-Україна» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова