Справа № 520/175/19
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

06 березня 2019 р. № 520/175/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Зінченко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (вул. Бульварна, 12, с. Високий, Харківський район, Харківська область, 62459, ) про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд визнати протиправними та скасувати рішення Виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 07.12.2018 року про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також зобов'язати Виконавчий комітет Височанської селищної ради Харківського району Харківської області зареєструвати місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою : АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не прибула, однак надала до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та розглядати справу за її відсутності.

В судове засіданні представник відповідача не прибув, але надав до суду пояснення по справі, в яких проти позову не заперечував.

Дослідивши надані матеріали справи, судом встановлено наступне.

07 грудня 2018 року ОСОБА_1, звернулась до Виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області із заявами про реєстрацію місця проживання своїх малолітніх дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою свого місця проживання: АДРЕСА_1.

За вказаною адресою діти проживають з дня свого народження, що підтверджується: Актом від 27.12.2017 року, складеним Депутатом Височанської селищної ради ОСОБА_4, членом вуличного комітету ОСОБА_5 за участю свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7; Довідкою про склад сім'ї Виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області № 338/02-31 від 28.12.2018 р.

Матеріалами справи підтверджено, що Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20.06.2017 року по справі № 635/1266/17 шлюб між позивачем та її чоловіком ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП - НОМЕР_2) було розірвано. Спір щодо визначення місця проживання дітей між позивачем та її колишнім чоловіком - відсутній.

Також судом встановлено, що на час звернення про реєстрацію місця проживання дітей до Відповідача та на дату цього позову колишній чоловік ОСОБА_8 проживає в АДРЕСА_2. Долею дітей ОСОБА_8 не цікавиться, наразі вони не спілкуються, тим самим усунувшись від виконання обов'язків, передбачених ст.150 Сімейного Кодексу України, в зв'язку з чим позивач вимушена була звернутись про примусове стягнення з нього аліментів, що підтверджується: Постановою про відкриття виконавчого провадження № 48154058 від 17.07.2015 р.; Постановою про відкриття виконавчого провадження № 48153577 від 17.07.2015 р.

07 грудня 2018 року Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області позивачу було відмовлено у реєстрації місця проживання її малолітніх дітей, що підтверджується відповідними записами на зворотній стороні заяв про реєстрацію місця проживання дітей.

В якості причин відмови Відповідачем вказано, що ОСОБА_1 не подано необхідних документів, а саме згоди ОСОБА_8 на реєстрацію дітей, що спонукала позивача звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Суд зазначає, що відповідно до правил, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не створений), на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або його представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно зі зняттям з попереднього місця проживання.

Батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору України (ч.5 ст. 7 КАС України).

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблей ООН від 20.11.1989 р. № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ. визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини, дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою і відповідно до зобов'язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Згідно із положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, підписаної 04.11.1950 року урядами держав - членів Ради Європи та ратифікованої Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2. 4. 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст. б КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Хабровські проти України» від 17.01.2013 року Суд зазначив, що важливою метою статті 8 Конвенції є захист особи від свавільних дій з боку державних органів. Крім того, існують позитивні обов'язки, властиві ефективному «дотриманню» права на повагу до сімейного життя. В обох контекстах треба зважати на справедливий баланс, який слід зберігати між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому; та в обох контекстах держава користується певною свободою розсуду.

Позитивний обов'язок держави за статтею 8 Конвенції включає в себе право батьків на доступ до засобів, що дають їм можливість возз'єднатися з їхніми дітьми, та обов'язок національних органів вживати таких засобів. Проте обов'язок національних органів вживати таких засобів не є абсолютним, : скільки возз'єднання одного з батьків із дітьми, які певний час проживали разом з іншим із батьків, може не відбутися відразу, а може вимагати підготовчих заходів. Будь-який обов'язок застосовувати примус у цій сфері повинен обмежуватися, оскільки повинні враховуватися інтереси та права і :в: 5оди усіх причетних, а конкретніше - слід чинити в найкращих інтересах дитини та з дотриманням її права за статтею 8 Конвенції,

Охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини зазначено Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ .

Відповідно до статті 18 Закону № 2402-ІІІ держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Отже, у випадку наявності будь-якої правової колізій, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції "Про права дитини", пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Як встановлено статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

У відповідності до ч. І та 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як визначено ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Крім того, приписами ст.. 156 Житлового кодексу України передбачено право на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей, без згоди інших співвласників житлового приміщення.

Отже, при вирішенні питання про застосування нормативного акту у спірних відносинах, необхідно зважати також на забезпечення справедливого балансу між обмеженнями, встановленими цим законодавством, та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи.

Таким чином, суд вважає за необхідним вказати, що відсутність письмової згоди батька дітей в даному випадку не повинна бути перешкодою для здійснення реєстрації місця їх проживання за адресою мого місця проживання, як їх матері.

З врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з'ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, оцінюючи наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні на предмет належності, допустимості та достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, як того вимагає процесуальне законодавство, проаналізувавши норми матеріального права, які належить застосувати до спірних правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243-246 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) до Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (вул. Бульварна, 12, с. Високий, Харківський район, Харківська область, 62459, ) про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати рішення Виконавчого комітету Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 07.12.2018 року про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та про відмову у реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов'язати Виконавчий комітет Височанської селищної ради Харківського району Харківської області зареєструвати місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою : АДРЕСА_1.

Стягнути з Височанської селищної ради Харківського району Харківської області (вул. Бульварна, 12, с. Високий, Харківський район, Харківська область,62459, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) сплачений судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Харківського апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.