Справа № 160/1425/19
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2019 року Справа № 160/1425/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
при секретарі: Деркач О.В.,
розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визнання бездіяльністю протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, -
12 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради щодо не вжиття заходів для на рахування та виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) недоотриманої суми державної допомоги при наро дженні дитини за період з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2017 року в розмірі 1271,11 грн., щомісячно;
- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) недоотриманої суми державної допомоги при народженні дитини за період з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2017 року в розмірі 1271,11 грн., щомісячно.
У обґрунтування позову зазначено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходячись в м.Донецьку, народила сина - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим ІНФОРМАЦІЯ_5 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м.Донецьку. Після державної реєстрації народження ОСОБА_2, 07 вересня 2011 року позивач звернулась до Управління праці та соціального захисту населення Петровської районної у місті Донецьку ради із заявою встановленої форми щодо призначення її родині державної допомоги при народженні дитини. Окрім сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 у заявниці ще є дві доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 Управлінням праці та соціального захисту населення Петровської районної у місті Донецьку ради було прийнято рішення про призначення вказаного виду державної допомоги родині ОСОБА_1 в сумі кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму при народженні дитини (на момент народження ОСОБА_2 цей мінімум складав - 832,00 грн.), виплата якої була призначена в наступний спосіб: одноразова виплата допомоги у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, тобто в розмірі 8320,00 грн, а решта суми допомоги були призначена до виплати протягом 72 місяців рівними частинами по 1271,11 грн. кожного місяця, протягом періоду з 01 вересня 2011 року по 31 серпня 2017 року. Однак, з 01 січня 2015 року виплата була припинена відповідно до рішення Управління праці та соціального захисту населення Петровської районної у місті Донецьку ради від 22 грудня 2014 року. Відповідно до атестату від 25 грудня 2014 року зазначений вид допомоги сім'ям з дітьми родині Позивача був виплачений лише у вигляді одноразової допомоги в розмірі 8320,00 грн., що відбулося 31 серпня 2011 року та щомісячної допомоги в розмірі 1271,11 грн., яка виплачувалася до 31 грудня 2014 року. У вересні 2014 року, родина Позивача була змушена залишити своє місце проживання у м. Донецьку та перемістилася до с. Піщаний Брід Веселинівського району Миколаївської області, де продовжувала отримувати зазначений вид державної грошової допомоги. Але, з червня 2015 року виплата вказаного виду допомоги була припинена через вимушене повернення родини Позивача до окупованого м. Донецька. Із взяттям на облік як внутрішньо переміщеної особи в Управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради позивач звернулась із заявою, якою просила повідомити про можливість виплати їй заборгованість. Листом Відповідача від 14 червня 2018 року за вих. Д-438 Позивачу було повідомлено, що відповідно до Постанови КМУ від 27.12.2001 року виплата припиненої допомоги поновлюється у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун) звернулась протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою. 09 січня 2019 року вона знову звернулась до відповідача із заявою щодо здійснення виплати заборгованості по допомозі при народженні дитини, яка була призначена її сім'ї рішенням про призначення допомоги сім'ям з дітьми від 07 вересня 2011 року. Листом Відповідача від 23 січня 2019 року за вих. № Д-17 Позивачу було повідомлено про те, що згідно з п.13 Постанови КМУ № 1751 від 27 грудня 2011 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» виплата допомоги поновлюється коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун) звернулась протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою і тому управління немає законних підстав для виплати їй допомоги при народженні дитини, тому як вона не подавала таку заяву. Не погодившись з рішенням Управління позивач звернулась до суду з цим позовом, з посиланням на безпідставність та противність дій відповідача, тому просила задовольнити її позовні вимоги.
Ухвалою суду від 13.02.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та призначено розгляд справи на 27.02.2019 року.
25.02.2019 року на електронну адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив залишити без розгляду адміністративний позов та зазначає, що під час звернення позивача до Управління 18.05.2018 року за призначенням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, позивачем не було подано заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг. Внаслідок неподання вищенаведеної заяви Управління не мало можливості та підстав звернутися до Веселинівського управління праці та соціального захисту населення Миколаївської області з запитом про надіслання особової справи позивача. Крім того, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 пропустила дванадцятимісячний строк звернення до Управління, так як з заявою вона звернулась 31.05.2018 року.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд встановив таке.
ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий 05 квітня 2000 року, Кіровським МВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.
Згідно із Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, актовий запис № 478, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач народила сина ОСОБА_2 Також у заявниці є дві доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4
07.09.2011 року ОСОБА_1 звернулась до органу праці та соціального захисту з заявою про призначення одноразової допомоги при народженні дитини.
Рішенням Петровського УПСЗН м. Донецька від 07.09.2011 року позивачу була призначена допомога при народженні дитини з 01.08.2011 року по 31.08.2011 року у сумі 8320 грн. та з 01.09.2011 року по 31.08.2017 року у сумі 1271.11 грн., щомісячно.

Відповідно до рішення Управління від 22.12.2014 року позивачу була припинена виплата допомоги при народженні.

Відповідно до Атестату НОМЕР_7, який наданий на запит № 1 від 25.12.2014 року, ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу при народженні дитини у розмірі 8320,00 гривень та допомога при народженні дитини у розмірі 1271,11 гривень, щомісячно до 31.12.2014 року, особовий рахунок № НОМЕР_6.

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.05.2018 року НОМЕР_2 позивач є внутрішньо переміщеною особою.

18.05.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Управління з заявою № 628 про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

31.05.2018 року ОСОБА_1 звернулася до Управління із заявою про надання відповіді щодо виплати заборгованості при народженні дитини з 01.12.2013 року по 31.08.2017 року, яка була припинена з 2015 року.

У листі від 14.06.2018 року № Д-438 Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, зазначило, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року зі змінами та доповненнями виплата припиненої допомоги поновлюється у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною, звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

09.01.2019 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Управління праці та соціального захисту населення із заявою про виплату заборгованості по допомозі при народженні дитини за період з 01.06.2015 року по 31.08.2017 року.

У листі від 23.01.2019 року № Д-17 Управлінням було зазначено, що 18.05.2018 року позивач отримала довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та подала заяву для призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. 19.06.2018 справа по виплаті адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг надійшла по запиту з Веселинівського управління праці та соціального захисту населення Миколаївської області. Зазначили про те, що заявниці для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» на підставі заяви за рішенням комісії від 09.07.2018 року №21 заявниці було призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 18.05.2018 року по 17.11.2018 року та в подальшому за рішенням комісії від 10.12.2018 року № 40 з 18.11.2018 року по 17.05.2019 року.

Відповідно до п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 року №1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» виплата допомоги поновлюється коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

У зв'язку із вищевказаним Управління немає законних підстав для виплати допомоги при народженні дитини, так як станом на сьогодні позивач не подавала відповідну заяву.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не вжиття заходів для нарахування та виплати недоотриманої суми державної допомоги при народженні дитини за період з 01.06.2015 року по 31.08.2017 року протиправною та такою, що порушує її права на належне соціальне забезпечення, у зв'язку з чим звернулася до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Конституцією України закріплено основи соціальної спрямованості держави.

Так, згідно зі ст.3, ст. 19, ст. 46 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із преамбулою Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» цей Закон відповідно до Конституції України (254к/96-ВР) встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім'ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім'ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Частинами 1 та 4 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено, що громадяни України, в сім'ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 3 вказаного Закону одним з видів державної допомоги сім'ям з дітьми є, зокрема, допомога при народженні дитини.

Згідно із ст. 10 вказаного Закону допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Статтею 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» визначено умови призначення допомоги при народженні дитини.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Ст. 12 вказаного Закону визначено, що допомога при народженні дитини нараховується виходячи з розміру прожиткового мінімуму для дітей віком до шести років, установленого на день народження дитини. Допомога при народженні дитини надається у сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму, - на другу дитину; кратній 120 розмірам прожиткового мінімуму, - на третю і кожну наступну дитину. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом наступних 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (від редакції чинній на момент призначення допомоги при народженні дитини).

Відповідно до ч. 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі:

- позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

- відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

- тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання;

- припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини;

- нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Аналогічні положення кореспондовані в Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751 (далі - Порядок №1751).

Так, згідно з п. 13 Порядку № 1751виплата допомоги припиняється у разі:

- позбавлення отримувача допомоги батьківських прав;

- відмови отримувача допомоги від виховання дитини;

- нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини;

- відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав;

- тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання, крім дітей, які народилися під час перебування матері в слідчому ізоляторі або установі виконання покарань за умови перебування дитини разом з матір'ю;

- припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини;

- перебування отримувача допомоги у місцях позбавлення волі за рішенням суду;

- усиновлення дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування;

- смерті дитини;

- смерті отримувача допомоги.

Виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.

Отже, наведені у частині 9 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» та у пункті 13 Порядку №1751 підстави припинення виплати допомоги при народженні дитини є вичерпними.

Також, приймаючи рішення (розпорядженням) про припинення виплати допомоги при народженні дитини органом, що призначив таку допомогу, не враховано таке.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Даний адміністративний позов фактично заявлений в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Тобто, в спірних правовідносинах припинення виплати допомоги при народженні дитини з підстав, що не передбачені законодавством, та відмова у виплаті призначеної, але не отриманої допомоги при народженні дитини, призводить до порушення прав та інтересів саме дитини.

Виплата допомоги поновлюється у випадках, передбачених абзацами двадцятим - двадцять сьомим, двадцять дев'ятим і тридцятим цього пункту, у разі, коли особа, що фактично здійснює догляд за дитиною (один з батьків дитини, опікун), звернулася протягом дванадцяти місяців після припинення виплати допомоги до органу, що призначив допомогу, з письмовою заявою.

Однак, згідно з п. 55 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року №1751, призначені, але своєчасно не одержані суми державної допомоги сім'ям з дітьми з вини органу, що призначає або виплачує зазначену допомогу, виплачуються протягом будь-якого часу без обмежень. При цьому виплата здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на день її призначення.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 виданий 05 квітня 2000 року, Кіровським МВ УМВС України в Луганській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Згідно із Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, актовий запис № 478, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м. Донецьку ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач народила сина ОСОБА_2

Також у заявниці є дві доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до органу праці та соціального захисту з заявою про призначення одноразової допомоги при народженні дитини.

07 вересня 2011 року рішенням Петровського Управлінням праці та соціального захисту населення м. Донецька було призначено допомогу при народженні відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми»:

- з 01.08.2011 року по 31.08.2011 року у сумі 8320,00грн.

- з 01.09.2011 року по 31.08.2017 року у сумі 1271,11 грн. Особовий рахунок НОМЕР_5.

Рішенням Управління праці та соціального захисту населення від 22.12.2014 року (справа № НОМЕР_6) позивачу було припинено виплату допомоги при народженні.

Відповідно до Атестату НОМЕР_7, який наданий на запит № 1 від 25.12.2014 року, ОСОБА_1 було виплачено одноразову грошову допомогу при народженні дитини у розмірі 8320,00 гривень та допомога при народженні дитини у розмірі 1271,11 гривень, щомісячно до 31.12.2014 року, особовий рахунок № НОМЕР_6.

Згідно рішення Управління від 22.12.2014 року позивачу була припинена виплата допомоги при народженні.

Судом встановлено, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується, довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.05.2018 року НОМЕР_2, копія якої наявна в матеріалах справи.

Так, у травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Управління з заявою № 628 про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Управління із заявою про надання відповіді щодо виплати заборгованості при народженні дитини з 01.12.2013 року по 31.08.2017 року, яка була припинена з 2015 року.

Листами Управління № Д-438 від 14.06.2018 року та № Д-17 від 23.01.2019 року позивачу було фактично відмовлено у здійсненні виплати заборгованості за вказаний період.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що Управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у м. Дніпрі ради позивачу було протиправно відмовлено у здійсненні виплати заборгованості позивачу при народженні дитини за період з 01.06.2015 року по 31.08.2017 року по 1271,11 грн., щомісячно, оскільки вказана відмова викладена у листах Управління № Д-438 від 14.06.2018 року та № Д-17 від 23.01.2019 року не ґрунтується на нормах чинного законодавства та є незаконною.

Отже, судом встановлено, що Управлінням праці та соціального захисту населення позивачу не правомірно не виконано виплату призначеної допомоги за період з 01.06.2015 року по 31.08.2017 року по 1271,11 грн. щомісячно, у зв'язку із чим позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визнання бездіяльністю протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, підлягають задоволенню та визнанню протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради щодо не вжиття заходів для нарахування та виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) недоотриманої суми державної допомоги при наро дженні дитини за період з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2017 року в розмірі 1271,11 гривень щомісячно та зобов'язанню Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) недоотриманої суми державної допомоги при народженні дитини за період з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2017 року в розмірі 1271,11 гривень щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.ст.73-76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради підлягають задоволенню, а саме визнанню протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту на селення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради щодо не вжиття заходів для на рахування та виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) недоотриманої суми державної допомоги при наро дженні дитини за період з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2017 року в розмірі 1271,11 гривень щомісячно та зобов'язанню Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) недоотриманої суми державної допомоги при народженні дитини за період з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2017 року в розмірі 1271,11 гривень щомісячно.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ст. 139 КАС України підлягають стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати у розмірі 768,40 гривень.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262, 295, 297, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визнання бездіяльністю протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради щодо не вжиття заходів для нарахування та виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) недоотриманої суми державної допомоги при наро дженні дитини за період з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2017 року в розмірі 1271,11 гривень щомісячно.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) недоотриманої суми державної допомоги при народженні дитини за період з 01 червня 2015 року по 31 серпня 2017 року в розмірі 1271,11 гривень щомісячно.

Допустити рішення суду до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 1271,11 гривень.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 768,40 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1, фактичне місце проживання, АДРЕСА_2, код ОКПП НОМЕР_1).

Відповідач: Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради (49051, м. Дніпро, пр. Петра Калнишевського, 55, ).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В Ільков