Справа № 280/4256/18
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2019-02-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2019 року м. Дніпросправа № 280/4256/18
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),

суддів: Дурасової Ю.В., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Комар Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2018 в адміністративній справі №280/4256/18, ухвалене суддею Конишевою О.В., по справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

У жовтні 2018 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 о Шевченківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просила суд: визнати протиправними дії відповідача, щодо відмови в виплаті позивачу грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, у розрізі десяти місячних пенсій; зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу, у розмірі десяти її місячних пенсій у відповідності з вимогами п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2018р. адміністративний позов задоволено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що позивач скориставшись у 2007 році своїм правом на призначення пенсії за вислугу років не реалізував його у повній мірі, а саме не отримував пенсію, яка повинна виплачуватися кожного місяця, в свою чергу відповідач не надав суду доказів отримання позивачем пенсії за вислугу років.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове рішення , яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки позивачу раніше (24.09.2007) призначалась пенсія за вислугу років на підставі Закону України "Про пенсійне забезпечення", то під час призначення пенсії за віком у нього відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка передбачена п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Крім того посилається на п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2011 №1191 "Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати", відповідно до якого для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 24.09.2007 перебуває на обліку в Шевченківському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя у зв'язку з призначенням пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як працівнику освіти, що підтверджується Протоколом 464646 від 02.10.2007.

З 27.09.2007 виплату пенсії за вислугу років припинено у зв'язку з працевлаштуванням позивача на посаду яка дає право на пенсію за вислугу років.

З 2007 по 2018 роки, як зазначає позивач, вона продовжувала працювати та отримувати заробітну плату, з якої сплачувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Позивач також зазначає, що жодного дня пенсію не отримувала.

З 28.08.2018 ОСОБА_1 набула права на вихід на пенсію за віком та звернулася до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, а саме з пенсії за вислугу років на пенсію за віком. У зв'язку із чим 29.08.2018 року позивача було переведено на пенсію за віком.

18.09.2018 року Позивач звернулась до Відповідача з заявою про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та одержав відмову, оформлену листом від 01.10.2018 №538/В-1.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Не заперечуючи досягнення позивачем, на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком, пенсійного віку, передбаченого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», не заперечуючи того, що позивач на день досягнення пенсійного віку працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не заперечуючи наявності у позивача страхового стажу - 30 років, пенсійний орган вказує на те, що право на грошову допомогу мають особи, за умови, якщо до часу призначення пенсії за віком вони не отримували будь-яку іншу пенсію.

Тобто, позиція відповідача полягає у тому, що оскільки позивачу раніше призначалася та виплачувалась пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», то під час призначення пенсії за віком у неї відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка передбачена п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таку позицію органу Пенсійного фонду України колегія суддів вважає необґрунтованою з наступних підстав.

З аналізу наведеної норми права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов'язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Тобто, конструкція зазначеної норми права свідчить про те, що право особи на отримання грошової допомоги виникає за умови неотримання такою особою будь-якого іншого виду пенсії саме на момент виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Отже, згідно з п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти пенсій за віком є отримання особою будь-якої пенсії на момент виникнення у неї права на призначення пенсії за віком на загальних підставах, а не призначення та виплата пенсії в минулому.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було призначено пенсію відповідно до відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058 позивач звернувся вперше. Законом №1058-ІV не регулюються порядок призначення, обчислення розміру та виплати пенсій за вислугу років.

Звернення позивача до відповідача із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший від 29.08.2018, а ні про призначенні пенсії вперше, не спростовує вище зазначених обставин та факту звернення до відповідача вперше за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058.

Відповідачем не надано доказів фактичного отримання ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, отже й не можна вважати, що позивач отримував будь-яку пенсію.

Тобто, встановлені обставини справи свідчать про те, що станом на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком позивач не отримував будь-якого виду пенсії, то відповідач необґрунтовано відмовив позивачу у нарахуванні та виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання грошової допомоги у відповідності до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 250, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 16.11.2018 року у справі № 280/4256/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю.В. Дурасова

суддя С.М. Іванов