Справа № 160/457/19
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2019 року Справа № 160/457/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -
16.01.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 допомоги на поховання;
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) допомогу на поховання померлої пенсіонерки ОСОБА_2, 02.11.1937 р. н., в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вважає протиправними дії відповідача щодо відмови їй у виплаті допомоги на поховання її тітки ОСОБА_2, 02.11.1937 р. н., яка була пенсіонеркою та померла у місті Дніпрі 21.11.2018 року. Адже, за твердженнями позивача, підставою для відмови їй у виплаті допомоги на поховання тітки стала розбіжність у даті народження померлої, відповідно до паспорта та свідоцтва про смерть померлої, які містяться в базі даних відповідача, а саме: у паспорті та свідоцтві про смерть померлої значиться дата народження 02.11.1937 р., а у базі даних управління 02.09.1937 р.
Також, за поясненнями позивача, положеннями ст. 53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п. 5.1 та п. 5.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, наведений вичерпний перелік підстав для відмови у наданні допомоги на поховання.
З урахуванням цього, позивач звернулась до суду за захистом права на отримання допомоги на поховання померлої тітки.
Ухвалою суду від 21.01.2019 року було відкрито провадження у справі та призначений її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України. Також судом був встановлений відповідачу строк для подання відзиву на позов разом з доказами, наданими в обґрунтування відзиву (у разі заперечення проти позову).
У встановлений судом строк відповідач надав суду відзив на позов, в якому, посилаючись на положення ст. 53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п. 5.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зазначив, що в наданих позивачем документах для виплати допомоги на поховання та в документах, що містяться в пенсійній справі є невідповідність в даті народження померлої (02.09.1937 р. н. та 02.11.1937 р. н.), у звязку з чим, підстав для виплати допомоги на поховання немає.
З урахуванням цього, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Враховуючи положення ч. 3 та ч. 4 ст. 257, ст. 261, ст. 263 КАС України, суд розглянув цю адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, проаналізувавши норми чинного українського законодавства, прийшов до наступних висновків.
17.12.2018 року відповідач надав позивачу свою відповідь у листі «Про розгляд звернення», в якому з посиланнями на положення ст. 53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та п. 5.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, повідомив ОСОБА_1 про те, що в наданих нею документах для виплати допомоги на поховання є розбіжності з наявними у пенсійній справі документами, а саме: у даті народження (02.09.1937 р. н. та 02.11.1937 р. н.), тому підстави для виплати допомоги на поховання відсутні.
Не погодившись з такими діями ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, позивач звернулась до адміністративного суду з позовом для захисту її права на отримання допомоги на поховання померлої тітки ОСОБА_2, 02.11.1937 р. н.
Суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу відмови відповідача виплатити позивачу допомогу на поховання померлої тітки у розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Суд, вирішуючи спір по суті, виходить з наступного.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 9 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», до соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.
Статтею 53 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачено, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.
Керівником органу, що призначає пенсію, на звороті довідки про смерть, або витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть, чи копії свідоцтва про смерть, або іншого документа, що підтверджує факт смерті, виданого компетентним органом іноземної держави, для виплати допомоги на поховання робиться запис із зазначенням дати та суми, яка належить до виплати, і завіряється печаткою цього органу.
На документах, згідно з якими проведено виплату допомоги на поховання, після підтвердження її виплати проставляється штамп «Оплачено» із зазначенням дати виплати.
Допомога на поховання виплачується в розмірі, визначеному чинним законодавством.
Допомога на поховання не виплачується в разі смерті особи, яка перебувала на повному державному утриманні (крім випадків, коли поховання здійснюється членами сімї або іншою особою).
Системний аналіз викладених вище норм вказує, що для визначення розміру допомоги на поховання померлого пенсіонера, необхідним є встановлення, зокрема, особи померлого пенсіонера. Адже допомога на поховання пенсіонера виплачується в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
При цьому, вивчивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, у тому числі матеріали пенсійної справи ОСОБА_2, суд встановив, що доводи відповідача, якими він обґрунтував відмову у виплаті допомоги на поховання знайшли своє підтвердження, бо у даті народження померлої пенсіонерки наявні розбіжності. Відтак, у розпорядженні № 146389 від 20.09.2005 року пенсія за віком призначалась та в подальшому виплачувалась ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому, дата народження останньої, саме 02.09.1937 р. н. значиться в матеріалах пенсійної справи, окрім відомостей зі вкладишу трудової книжки з записами про роботу з 01.01.2012 року. Також в матеріалах справи наявні копії паспорта ОСОБА_2 та свідоцтва про її смерть, в яких дата народження останньої значиться 02.11.1937 р.
Суд зазначає, що подібні розбіжності можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства шляхом встановлення факту народження ОСОБА_2 в ту чи іншу дату (02.09.1937 р. н. чи 02.11.1937 р. н.). Адже юрисдикція адміністративного суду не поширюється на таку категорію справ.
Суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відтак, встановлення факту, що має юридичне значення, є визначальним для визначення розміру допомоги на поховання, бо така виплачується у розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. При цьому, розбіжності у даті народження померлої пенсіонерки у матеріалах пенсійної справи та наданих позивачем документах, стали підставою для відмови відповідачем у виплаті позивачу допомоги на поховання, що відповідає вимогам Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1.
Разом з тим, на момент розгляду справи адміністративним судом, позивач не надала судового рішення, яке набрало законної сили, про встановлення спірного факту, що має юридичне значення, та яке б мало, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, преюдиційне значення, зокрема, для вирішення спору, який виник між сторонами у цій адміністративній справі. Разом з тим, встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення тієї чи іншої дати народження померлої пенсіонерки, буде підставою для виплати позивачу, як особі, яка здійснила її поховання, допомоги на поховання в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Стаття 24 Конституції України гарантує рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного зясування всіх обставин у справі (ст. 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обовязок субєкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обовязок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).
Суд, приймаючи до уваги викладене вище, прийшов до висновку про те, що після повторного звернення до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за виплатою допомоги на поховання померлої ОСОБА_2, позивачем не були дотримані всі необхідні вимоги для отримання зазначеної соціальної допомоги.
Таким чином, під час розгляду справи суд не знайшов підстав для визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у виплаті допомоги на поховання померлої пенсіонерки. Тобто, відповідач діяв в рамках положень чинного законодавства, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, на підставі та у межах, у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; неупереджено; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, не запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована така відмова; своєчасно, тобто, протягом розумного строку.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
З урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі системного аналізу ст. 132, ст. 133 та ст. 139 КАС України, з урахуванням рішення суду про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, а також те, що ухвалою суду від 21.01.2019 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у цій адміністративній справі, стягненню зі ОСОБА_1 підлягають судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст. ст. 77, 90, 132, 139, 241-246, 255, 263, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Текст рішення у повному обсязі складений 21.02.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька