Справа № 353/1188/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1833/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Попка Я.С., Сеника Р.П.

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2019 року, ухвалене суддею Лущак Н.І. у м. Тлумач о 17 год. 32 хв. у справі № 353/188/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП № 2 Тлумацького ВП Коломийського ВП Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, старшого сержанта поліції Кітури Андрія Степановича, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася з позовом до суду у якому просить суд скасувати постанову серії ДПО18 № 928062 від 12.11.2018 року про накладення штрафу в розмірі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підтвердження позовних вимог, позивачка покликається на те, що постанову в справі про адміністративне правопорушення необхідно скасувати, оскільки адміністративного правопорушення не вчиняла. Зауважила, що поліцейським не було надано доказів того, що позивачка здійснила зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку «Пункт зупинки автобуса».

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 928062 від 12.11.2018 року.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення ухвалено закрити.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2019 року та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та додатково зазначає те, що відповідачем візуально зафіксовано, як позивачка здійснила зупинку ближче 30 метрів від дорожнього знаку «Пункт зупинки автобуса». Так як відповідач візуально зафіксував вказане правопорушення, то, після розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці, прийняв постанову про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за вчинене нею адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що 12.11.2018 року поліцейський СРПП № 2 Тлумацького ВП Коломийського ВП Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, старший сержант поліції Кітура Андрій Степанович, прийняв постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 928062, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення пп. «е» п. 15.9 ПДР у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Відповідно до змісту постанови, ОСОБА_1, 12.11.2018 року о 17 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1, по вулиці Винниченка у місті Тлумач, здійснила зупинку транспортного засобу ближче 30 метрів від дорожнього знаку «Пункт зупинки автобуса», чим порушила пп. «е» п. 15.9 ПДР та вчинила адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем не надано належних доказів, на підставі яких можливо встановити факт порушення позивачкою правил дорожнього руху.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП України порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з пп. «е» п. 15.9 ПДР України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до змісту ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз'яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Згідно з ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, для підтвердження порушення позивачем пп. «е» п. 15.9 Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, зобов'язаний був надати, зокрема, належний відеозапис чи матеріали фотофіксації події, а також результати вимірювання відстані від дорожнього знаку «Пункт зупинки автобуса» до місцезнаходження автомобіля.

Проте, відповідач не надав жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути підставою притягнення до адміністративної відповідальності лише у тому випадку, коли обставини, встановлені під час такого спостереження зафіксовані у встановленому законом порядку.

Крім того, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що подані відповідачем докази на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не можуть вважатися належними доказами у зв'язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на такі і тому вірно відхилив наданий відповідачем відеозапис події вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, апеляційним судом встановлено те, що відповідачем не доведено факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому постанова серії ДПО18 № 928062 від 12.11.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб'єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Закриваючи провадження в справі про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції на думку апеляційного суду діяв відповідно до повноважень наданих п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 09 січня 2019 року в справі № 353/1188/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. Б. Хобор
судді Я. С. Попко
Р. П. Сеник
Повний текст виготовлено 06.03.2018 року