Справа № 420/6457/18
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6457/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального Обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрального Обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі, в якій позивач просить визнати протиправними дії та бездіяльність Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, викладені у листі від 22.11.2018 року №370/Х-01 про відмову у донарахуванні суми пенсійних виплат та подальшого нарахування пенсії згідно норм чинного законодавства у вигляді 100% призначеного розміру пенсії, що складає 14956,75 грн. щомісячно та зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виконати постанову Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а, шляхом призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 О,Є. пенсії за вислугу років з 04.07.2016 року у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що постановою Київського районного суду м.Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а визнано неправомірними дії Управління ПФУ в Київському районі м. Одеси щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 12.07.2016 року №4013 та зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи. У вересні 2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою, у якій зазначила, що пенсія, призначена її на підставі постанови Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а, виплачується не у тому обсязі, який передбачено цією постановою. Так, згідно довідки прокуратури Одеської області №517, наданої відповідачу, середньомісячний заробіток за останні 24 календарні місяці роботи позивача складав 16618,62 грн., отже 90% від нього складає 14956,75 грн. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213VIII від 02.03.2015 року передбачено виплату пенсій працюючим пенсіонерам у розмірі 85% суми пенсії, що в даному випадку складає 12713,24 грн. З жовтня 2017 року застосування особливого порядку виплати пенсій працюючим пенсіонерам припинено. В період роботи виплачується 100% призначеного розміру пенсії. Таким чином, станом на 01.09.2018 року позивачу повинно бути сплачено пенсію на загальну суму 355222,91 грн. (12713,24 грн. х на 15 місяців з 04.07.2016 року по 01.10.2017 року) + (14956,75 грн. х на 11 місяців з 01.10.2017 року по 01.09.2018 року). Враховуючи викладене, у заяві на адресу Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі позивачем вказано, що станом на 01.09.2018 її нараховано лише 30535,01 грн. (2775,91 грн X 11 міс.), що свідчить про недоотримання пенсії на загальну суму 324687,9 грн. (355222,91 грн.- 30535,01 грн.). З огляду на це, у заяві на адресу відповідача ставилась вимога про донарахування цієї суми на відповідну банківську картку та у подальшому нарахування пенсії згідно норм чинного законодавства, а саме, 100% призначеного розміру пенсії, що складає 14956,75 грн. щомісячно.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.33-35), в якому висловив свої заперечення стосовно позовних вимог. В підтвердження своїх заперечень представником відповідача зазначено, що позивачу призначена пенсія за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 01.01.2017 року на виконанню постанови Київського районного суду м. Одеси по справі №520/8761/16-а від 07.08.2016 року та ухвали Оського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2016 року. Розмір пенсії за вислугу років з 04.07.2016 року склав 14189,59 грн. (тобто 90% від заробітку 15766,21 грн. згідно довідки виданої прокуратурою Одеської області 18.01.2016 року №517). Оскільки на час призначення пенсії та до цього часу позивач продовжує працювати на посаді, що дає право на призначення пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» виплата пенсії не провадиться на підставі п.29 Закону України «Про внесення змін та деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII. У підтвердження зазначеного відповідач посилається на п.29 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII, яким внесено зміни у ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру»; п.44 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №177-VІІІ, яким внесено зміни у ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру»; п.5 ч.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148; п.35 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №2249 від 19.12.2017 року, яким внесено зміни у ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру». Враховуючи вимоги вищезазначених норм законодавства, виплата пенсії позивачу розпочата з 01.10.2017 року в розмірі пенсії за віком, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Розрахунок середньомісячного заробітку для обчислення пенсії проведено відповідно до ст.40 Закону №1058 за період заробітку з 01.07.2000 року по 31.07.2016 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 10710,77 грн. (з урахуванням середньої заробітної плати в країні за 2016 рік - 3764,40 грн.), індивідуальний коефіцієнт заробітку склав - 2,84528. Розмір пенсії за віком з 01.10.2017 року склав - 2775,91 грн. (10710грн. х 0,25917). В вересні 2018 року Київським відділом з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій ЦО ПФУ в м. Одесі проведено уточнення страхового стажу позивача. Оскільки в резолютивній частині постанови суду управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси не зобов'язано виплачувати пенсію позивачу за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 01.01.2007 року, тому не має жодних законних підстав виплачувати пенсію позивачу у повному обсязі. На переконання представника відповідача дії Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства України.

Позивачем, 05.02.2019 року надано відповідь на відзив (а.с.43-44), в якій позивач підкреслила, що однією з основних засад судочинства є обовязковість судового рішення. Відповідачем не виконано постанову Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а, про визнання неправомірними дій УПФУ в Київському районі м. Одеси щодо відмови у призначенні ОСОБА_1ЄУ пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру». Утім, в оскаржуваній відповіді від 22.11.2018 року №370/Х-01 та у відзиві на позов Центральне ОУПФУ в м.Одесі продовжує самостійно "тлумачити вищезгадану" постанову Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а, вважаючи, що відповідача не зобовязано виплачувати пенсію за вислугу років з 04.07.2016 року, а отже, на його думку, законні підстави для виплати пенсії у повному обсязі відсутні.

Представником відповідача 11.02.2019 року до суду надано заперечення (а.с.47-50), в яких останній підтримав свою позицію щодо заперечення позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позов та ще раз підкреслив, що на час призначення пенсії та до цього часу позивач продовжує працювати на посаді, що дає право на призначення пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру», а тому виплата пенсії не провадиться на підставі п.29 Закону України «Про внесення змін та деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII. Крім того, в резолютивній частині постанови суду управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси не зобов'язано виплачувати пенсію позивачу за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 01.01.2007 року, тому не має жодних законних підстав виплачувати пенсію позивачу у повному обсязі.

Ухвалою суд від 08.01.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивачем, 27.02.2019 року надано до суду заяву про розгляд справи в письмовому провадженні.

У звязку з відсутністю потреби заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Позивач перебуває на обліку в Центральному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а, позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії задоволено та визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру»; визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 12.07.2016 року №4013 та зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи (а.с.24-26).

Вказана постанова набрала чинності 22.03.2017 року.

22.09.2016 року позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси із заявою про призначення пенсії за вислугою років (а.с.113).

Управлінням Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси у відповідь на заяву позивача 17.11.2016 року прийнято рішення №5956 про відмову у призначенні пенсії. У своїй відмові відповідач послався на п.5 розділу ІІІ «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 в якому зазначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Відповідно до розпорядження №858500 від 23.12.2016 року (а.с.72) позивачу з 04.07.2016 року проведено перерахунок пенсії через зміну надбавки в розмірі 90%, що грошовому еквіваленті склало 14189,59 грн., тобто 90% від 15766,21 грн. згідно довідки про заробітну плату (розрахунок №1, а.с.71).

Відповідно до розпорядження №858500 від 19.10.2017 року (а.с.77) позивачу з 01.10.2017 року проведено перерахунок пенсії (масовий перерахунок (індивідуальний)) з розрахунку 80% від заробітку. Розмір пенсії після вказаного перерахунку склав 10710,77 грн. при застосуванні коефіцієнту стажу - 0,25917 (а.с.78)

Розпорядженням №858500 від 21.06.2018 року (а.с.102) позивачу з 01.04.2018 року проведено перерахунок пенсії по стажу з розрахунку 80% від заробітку.

Позивач, зясувавши, що відповідачем виплачується її пенсія не в повному обсязі, зокрема, не в тому, що передбачено постановою Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а, звернулась до Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою.

Відповідачем 22.11.2018 року надано відповідь на заяву позивача за №370/Х-01 (а.с.11-12). У вказаній відповіді зазначено, що на виконання постанови Київського районного суду м. Одеси по справі №520/8761/16-а від 07.08.2016 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2016 року позивачу призначена пенсія за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 01.01.2007 року. Оскільки на час призначення пенсії та до цього часу позивач продовжує працювати на посаді, що дає право на призначення пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» виплата пенсії не провадиться на підставі п.29 Закону України «Про внесення змін та деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII. У вказаній відповіді відповідач посилається на внесення змін до законодавства, зокрема на: п.29 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII, яким внесено зміни у ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру»; п.44 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №177-VІІІ, яким внесено зміни у ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру»; п.5 ч.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148; п.35 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №2249 від 19.12.2017 року, яким внесено зміни у ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру». Посилаючись на вимоги вищезазначених норм законодавства, відповідач зазначає, що виплата пенсії позивачу розпочата з 01.10.2017 року в розмірі пенсії за віком, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Розрахунок середньомісячного заробітку для обчислення пенсії проведено відповідно до ст.40 Закону №1058 за період заробітку з 01.07.2000 року по 31.07.2016 року роки - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 10710,77 грн. (з урахуванням середньої заробітної плати в країні за 2016 рік - 3764,40 грн.), індивідуальний коефіцієнт заробітку склав - 2,84528. Розмір пенсії за віком з 01.10.2017 року склав - 2775,91 грн. (10710грн. х 0,25917). Також, позивачу повідомлено, що в вересні 2018 року Київським відділом з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій ЦО ПФУ в м. Одесі проведено уточнення страхового стажу позивача.

Додатково позивачу розяснено, що оскільки в резолютивній частині постанови суду управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси не зобов'язано виплачувати пенсію позивачу за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 01.01.2007 року, тому не має законних підстав виплачувати пенсію позивачу у повному обсязі.

Позивач, не погоджується з такими діями відповідача та вважає, що відповідач протиправно самостійно тлумачить рішення суду, яким відповідача конкретно зобовязано вчинити дії, щодо призначення пенсії позивачу за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи.

З вказаних підстав позивач звернулась до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Частиною 1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 01.01.2007 року встановлено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно ч.5 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у ст.56 цього Закону, в тому числі стажистами в органах прокуратури, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах тощо.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що Постановою Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а, позов ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про визнання протиправним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, зобов'язання вчинити певні дії задоволено та визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 01.01.2007 року; визнано протиправним та скасовано рішення відповідача від 12.07.2016 року №4013 та зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи (а.с.24-26).

Отже, під час судового розгляду по дані справі судом встановлено, що позивач має право на призначення пенсії за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи та зокрема, як вбачається з резолютивної частини вказаної постанови, відповідача конкретно та беззаперечно зобов'язано призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи.

Судом встановлено, що відповідач провів перерахунок пенсії ОСОБА_2, з 01.10.2017 року посилаючись на п.5 ч.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148.

Відповідно до п.5 ч.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148 «З 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") відповідно до цієї статті у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України від 10 грудня 2015 року №889-VIII "Про державну службу", а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.»

Отже, відповідач, призначивши, на виконанню постанови Київського районного суду м. Одеси по справі №520/8761/16-а від 07.08.2016 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.12.2016 року, пенсію позивачу за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи з 01.10.2017 року самостійно здійснив перерахунок відповідно до п.5 ч.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148.

В подальшому, п.35 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №2249 від 19.12.2017 року, внесено зміни у ч.15 ст.86 Закону України «Про прокуратуру», зокрема до абз.3 ч.15 ст.86 вказаного закону: «З 1 січня 2018 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/ щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про держану службу», «Про судоустрій і статус суддів», виплачується в розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Крім того, відповідач зазначив, що на час призначення пенсії та до цього часу позивач продовжує працювати на посаді, що дає право на призначення пенсії згідно Закону України «Про прокуратуру» виплата пенсії не провадиться на підставі п.29 Закону України «Про внесення змін та деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII.

Суд зазначає, що з 15.07.2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, п.п.1 пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» якого визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991року №1789-ХІІ, крім п.8 ч.1 ст.15, ч.4 ст.16, абз.1 ч.2 ст.46-2, ст. 47, ч.1 ст.49, ч.5 ст.50, ч.ч.3, 4, 6 та 11 ст.50-1, ч.3 ст.51-2, ст.53 щодо класних чинів.

Проте, ОСОБА_2, пенсія призначалась відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи.

Зокрема вказані обставини наведені в Постанові Київського районного суду м.Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а, які в силу положень ч.4 ст.78 КАС України не доказуються при розгляді даної справи.

Враховуючи викладене та те, що Постановою Київського районного суду м.Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а відповідача зобов'язано призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, суд вважає безпідставним початок виплати пенсії позивачу з 01.10.2017 року та її подальший перерахунок відповідно до законів, що вносили зміни до Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, зокрема Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який не має відношення до позивача, адже призначення пенсії здійснено відповідно до ст.50-1 Закон України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991року №1789-ХІІ (в редакції від 01.01.2007).

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

За таких обставин суд вважає, що для належного захисту прав позивача, позовні вимоги мають бути задоволенні шляхом визнання протиправними бездіяльності Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, щодо невиплати позивачу пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи та дій щодо перерахунку пенсії позивача відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги щодо зобовязання Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виконати постанову Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а, яка набрала чинності 22.03.2017 року, шляхом призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 О,Є. пенсії за вислугу років з 04.07.2016 року у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи задоволенню не підлягають так, як саме такі вимоги позивача задоволено Постановою Київського районного суду м.Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а та зобов'язано відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 04.07.2016 року відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи.

Відповідно до ч.1. та 2 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності обєднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) обєднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобовязання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Питання щодо зобовязання виконання рішення суду не віднесено до компетенції суду, а належить до виконання в рамках виконавчого провадження.

З урахуванням зазначеного, суд, для належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі виплатити позивачу пенсію відповідно до Постанови Київського районного суду м.Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а.

В решті позовних вимог суд відмовляє.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального Обєднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними бездіяльності Центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, щодо невиплати позивачу пенсії відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01.01.2007) у розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи та дії щодо перерахунку пенсії позивача відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі виплатити позивачу пенсію відповідно до Постанови Київського районного суду м.Одеси від 17.08.2016 року у справі №520/8761/16-а.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 65113, АДРЕСА_1);

Відповідач: Центральне обєднане управління Пенсійного фонду України в м.Одесі (, 65121, м.Одеса, вул.Ільфа і Петрова, 4-а)

Суддя П.П. Марин

.