Справа № 140/91/19
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2019 року ЛуцькСправа № 140/91/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Шепталовій А.П.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-791-54,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2, позивач) звернулася з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі ГУ ДФС у Волинській області, відповідач) про визнання дій протиправними та скасування вимоги від 08.11.2018 № Ф-791-54.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.02.2019 відкрито провадження у даній справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Судове засідання призначено на 12:00 год. 01.03.2019 (а.с.1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач була зареєстрована підприємцем, ще у 2008 році вона звернулася до державного реєстратора про припинення підприємницької діяльності. Однак, з вини державних органів підприємницьку діяльність позивача припинено не було.

27.11.2018 отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску (ЄСВ) в сумі 15819,54 грн. Із даною вимогою позивач не погодилась та оскаржила її до ДФС України, проте 05.01.2019 в задоволенні її скарги було відмовлено.

Позивач вважає, що оскаржувана вимога є необґрунтованою, оскільки за останні 10 років їй не було нараховано жодного боргу. В самому повідомленні не було зазначено розрахунку боргу та за який період він нарахований. Вважає, що така заборгованість відповідачем повинна була бути виявлена в квітні 2017 року і саме тоді повинна була винесена вимога. Звертає увагу на ту обставину, що ніяких актів перевірки з приводу своєчасної сплати ЄСВ податковий орган не складав та з їх змістом позивача не ознайомлював. Враховуючи наведене просить позов задовольнити.

15.02.2019 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (а. с. 26-28), у якому заперечує проти позовних вимог ОСОБА_2, зокрема зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а податкова вимога ГУ ДФС у Волинській області від 08.11.2018 № Ф-791-54 є такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому, відповідач звертає увагу суду на те, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.11.2018 внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до статті 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.08.2010 №2464-VI (далі - ОСОБА_3 №2464-VI) та автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок» платнику була надіслана вимога про сплату боргу від 08.11.2018 № Ф-791-54.

Згідно з інтегрованою карткою платника податків позивачу нараховано ЄСВ за 2017- 3 квартали 2018 року в сумі 15819,54 грн.

При винесенні вказаної вимоги відповідач керувався офіційними даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (далі ЄДР) з якого вбачається що позивач є підприємцем з 2003 року, підприємницьку діяльність припинено 28.11.2018.

Відповідач зазначає, що з 01.01.2017 набрали чинності зміни до Закону №2464-VI відповідно до яких фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, які не одержують доходи зобовязані сплачувати ЄСВ мінімальний розмір яких становить з 1 січня 2017 року 704,00 грн. та з 1 січня 2018 року - 819,06 грн.

Зазначив, що вимога складена у відповідності до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 05.05.2018 №469).

Відповідно до вказаної Інструкції, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або сплачених платником сум ЄСВ орган доходів і зборів обчислює суми ЄСВ, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень. Вимога про сплату боргу (недоїмки), крім загальних реквізитів, має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов'язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Враховуючи наведене зазначає, що внаслідок порушення позивачем свого обовязку щодо сплати зобовязання у строки, встановлені Законом №2464-VI, ГУ ДФС у Волинській області правомірно сформовано та надіслано вимогу від 08.11.2018 № Ф-791-54. Поряд з цим зазначає, що відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону №2464-VI, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені по ЄСВ не застосовується. Отже, контролюючі органи вправі нараховувати суму зобовязання з ЄСВ, що виникло з моменту реєстрації платника і до моменту виявлення недоїмки. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Позивач в судове засідання не прибула. У позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, просив в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 29.12.2003, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 34-35).

08.11.2018 ГУ ДФС у Волинській області сформувало та надіслало позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-751-54 зі сплати єдиного внеску в сумі 15 819,54 грн. (а. с. 7).

28.11.2018 внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2

Позивач не погодившись з оскаржуваною вимогою оскаржила її в адміністративному порядку, проте рішенням ДФС України від 28.12.2018 № 16/99-99-11-05-02-25 скаргу позивача залишено без задоволення, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 №Ф-751-54 без змін (а.с.8-10).

Позивач не погодившись з нарахуванням йому заборгованості з єдиного соціального внеску, а тому звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

З 01.10.2013 функції адміністрування єдиного соціального внеску передані від Пенсійного фонду України до Міністерства доходів і зборів України, яке перетворено шляхом реорганізації у ДФС України (Постанова КМУ від 21.05.2014 №160 Про утворення Державної фіскальної служби).

Законом України від 06.12.2016 №1774 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема щодо обов'язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.

Фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов'язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частина перша статті 7 Закону №2464-VI).

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII Про Державний бюджет України на 2017 рік, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2017 - 3200,00 грн., з 1 січня 2018 року 3723,00 грн.

Частиною п'ятою статті 8 Закону №2464-VI для зазначеної категорії платників встановлена обов'язкова ставка єдиного внеску, що дорівнює 22% бази нарахування.

Право на звільнення від сплати єдиного внеску у 2017-2018 роках за себе мали фізичні особи-підприємці, за умови, що вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (частина четверта статті 4 Закону №2464-VI).

Інших підстав звільнення від сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, в тому числі і на час перебування в декретній відпустці, чинним законодавством не передбачено.

ОСОБА_2 не надано жодного підтверджуючого документа, що вона є особою, яка згідно з Законом звільнена від сплати ЄСВ за 2017-2018 роки, а відтак незалежно від того чи займається вона підприємницькою діяльністю та чи отримує дохід, вона є платником ЄСВ.

Нарахування платнику єдиного внеску здійснюється автоматично на рівні ДФС України поквартально в розмірі мінімального страхового внеску, що відображається в інтегрованій картці платника.

Враховуючи обов'язок нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу, фізичні особи-підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування, зобов'язані сплатити до 09.02.2018 за звітний 2017 рік, щонайменше 8448 грн. (3200,00*12*22%).

Крім того, з прийняттям Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій внесені зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2018, зокрема щодо строків сплати зобов'язань фізичними особами-підприємцями, які перебувають на загальній системі оподаткування.

Так, з 01.01.2018 всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої статтею 4 Закону №2464-VI категорії страхувальників, зобов'язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац третій частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI). Законом України від 07.12.2017 №2246-VIII Про Державний бюджет України на 2018 рік, установлено щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2018 - 3723,00 грн.

Відповідно, щоквартальний платіж складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%), поквартально:

До 19.04.2018 - за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

До 19.07.2018 - за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

До 19.10.2018 - за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн.

Статтею 6 Закону України Про збір та облік єдиного на загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначено обов'язок платника єдиного внеску своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок;

Відповідно до підпунктів 6, 7 статті 13 Закону України Про збір та облік єдиного на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та розділу VI Інструкції Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.

Статтею 25 цього ж Закону визначено, що суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.

Враховуючи вищевикладене, на підставі Закону України Про збір та облік єдиного соціального внесу на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та Інструкції Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, контролюючим органом нараховано фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 недоїмку зі спати єдиного соціального внеску у розмірі 15 819,54 грн. згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів, оформлену вимогою №Ф-791-54 від 08.11.2018 (а. с. 7).

До вимоги увійшли: розрахункова сума єдиного внеску за 2017 рік в розмірі 8448,00 грн.; єдиний внесок за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.; єдиний внесок за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.; єдиний внесок за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що вона подала документи на припинення підприємницької діяльності ще у 2008 році, та з вини державних органів таку діяльність не було припинено, оскільки на підтвердження вказаних обставин доказів не подано.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 46 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (в редакції, яка діяла на 2008 рік) фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця. Аналогічна норма закріплена і в частині восьмій статті 4 нової редакції Закону.

Отже, припинення підприємницької діяльності пов'язано з позбавленням статусу підприємця внаслідок внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Як вбачається із матеріалів справи позивач припинила підприємницьку діяльність 28.11.2018.

Посилання позивача на Закони України «Про особливості здійснення державного нагляду та контролю у сфері господарської діяльності» та «Основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», якими введено мораторій на проведення перевірок ФОП які застосовують спрощену систему оподаткування судом до уваги не беруться, оскільки вказані закони не регламентують спірні правовідносини і вказаний мораторій не поширюється на збір та облік єдиного внеску.

ОСОБА_3 №2464-VI визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку. Цим Законом будь-якого мораторію щодо здійснення повноважень контролюючого органу не передбачено.

Всі інші твердження позивача не спростовують висновків суду, зроблених в даному судовому рішенні, та правомірності винесеної податковим органом оскаржуваної вимоги.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши вищенаведене, суд прийшов до висновку, що вимога №Ф-791-54 від 08.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) у сумі 15 819,54 грн. винесена відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства України та в межах наданих йому повноважень, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, в звязку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

У відповідності до статті 139 КАС України, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 295, 297, підпункту 15.5 пункту І розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.11.2018 № Ф-791-54 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк

Повний текст рішення складено 06 березня 2019 року.