Справа № 1240/2172/18
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року справа №1240/2172/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ковалівське» на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду (суддя Кисельова Є.О.) від 16 січня 2019 року (повний текст ухвали складено 18 січня 2019 року) у справі №1240/2172/18 за позовом Фермерського господарства «Ковалівське» до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправним та часткове скасування податкового повідомлення-рішення №3 від 22.11.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

23.11.2018 позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №3 від 22.11.2017 року в частині податкового зобов'язання у розмірі 850000,00 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року було відмовлено у задоволенні клопотання Фермерського господарства «Ковалівське» щодо поновлення строку звернення до суду, задоволено клопотання Головного управління ДФС у Луганській області про залишення позовної заяви Фермерського господарства «Ковалівське» до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 3 від 22.11.2017 в частині податкового зобов'язання у розмірі 850000 грн. та позов залишено без розгляду на підставі ч.3 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції при обчисленні строків звернення до суду не було враховано положення п.56.18 ст.56 Податкового кодексу України. Зазначає, що суд не звернув увагу на наявність поважних причин пропуску строку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегії суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 3 цієї статті для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У частині 4 цієї статті встановлено, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов'язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що строки звернення до суду встановлюються Кодексом адміністративного судочинства України або іншими законами.

У відповідності до вимог підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

Матеріали справи свідчать, що спірне податкове повідомлення-рішення було прийнято відповідачем саме у відповідності до вимог підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та застосовано до позивача штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки (т. 1 а.с. 103).

Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначено статтею 56 Податкового кодексу України, за приписами пункту 56.1 та пункту 56.2 якої рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов'язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно пункту 56.19 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Водночас, у пункті 56.18 цієї статті встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Тобто, виходячи з приписів наведеної норми, позивач має право оскаржити податкове повідомлення-рішення протягом 1095 календарних днів у будь-який момент після його отримання .

У пункті 56.21 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що у спірних правовідносинах перевагу повинно бути надано пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, який передбачає більш тривалий строк для звернення до суду (1095 днів).

Судом першої інстанції при винесенні спірної ухвали не було надано правової оцінки наведеним вище положенням Податкового кодексу України.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали та направлення адміністративної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись статтями 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Ковалівське» - задовольнити.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 січня 2019 року у справі № 1240/2172/18 - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Повне судове рішення складено 05 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Л.В. Ястребова

Судді: І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв