Справа № 460/2549/18
Суддя: Дорошенко Н.О.
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 лютого 2019 року м. Рівне №460/2549/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник адвокат Бороденко С.В.,

відповідача: представники Демедюк І.В., адвокат Боржецький О.Л.,

третьої особи відповідача: представник не з'явився,

розглянувши адміністративну справу за позовом

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селекція"
доТараканівської сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Відділ у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області
про визнання протиправними та нечинними рішення, зобов'язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селекція" (далі - ТОВ "Селекція", позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Тараканівської сільської ради (відповідач) про:

визнання протиправним та нечинним рішення Чотирнадцятої сесії VII скликання Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 29.08.2018 за № 449 про припинення позивачем права постійного користування та передачі до земель запасу земельної ділянки площею 26,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рачинської сільської ради Дубенського району Рівненської області;

визнання протиправним та нечинним рішення Чотирнадцятої сесії VII скликання Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області від 29.08.2018 за № 450 про відмову в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ "Селекція";

зобов'язання відповідача, як суб'єкта владних повноважень, з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, винести рішення, яким надати позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відведення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) площею 7,05 га та 19,37 га, загальною площею 26,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рачинської сільської ради, Дубенського району, Рівненської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно припинено право постійного користування земельними ділянками загальною площею 26,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рачинської сільської ради Дубенського району Рівненської області ДП "Селекція" ВАТ "Дубноцукор" та безпідставно відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ТОВ "Селекція", оскільки ТОВ "Селекція" є повним правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків реорганізованого Дочірнього підприємства "Селекція" Відкритого акціонерного товариства "Дубноцукор". Покликаючись до положень статті 141 ЗК України та статті 297 ПК України позивач стверджував про необгрунтованість спірного рішення відповідача з підстав несплати земельного податку, позаяк при цьому відповідачем не враховано, що позивач є платником єдиного податку 3 групи та використовує відповідні земельні ділянки для провадження господарської діяльності: ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розведення ВРХ, виробництво молока та використання земельних ділянок для вирощування кормів для ВРХ. Тому переконаний, що відповідач у такий спосіб безпідставно позбавив позивача можливості приведення землевпорядної документації у відповідність до норм земельного законодавства, чим протиправно позбавив права користування даними земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рачинської сільської ради.

Ухвалою від 08.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Окрім цього, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, Відділ у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області.

Ухвалою від 08.10.2018 суд задовольнив заяву ТОВ "Селекція" про забезпечення позову та заборонив Відділу у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (вул. Д. Галицького, 21, м. Дубно, Рівненська обл., 35600) вчиняти будь-які дії по зміні в облікових документах щодо земельних ділянок площею 26,42 га, розташованих за межами с. Рачин, Дубенського району, Рівненської області, згідно з Державним актом на право постійного користування землею серія та номер І-РВ №000239.

Відповідач позову не визнав. Представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву (а.с.45-49), у якому зазначив, що припинення юридичної особи, у тому числі шляхом реорганізації, є підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою, що узгоджується із нормами статті 141 ЗК України. Вказав, що систематично не сплачуючи земельний податок, що також слугувало підставо для припинення права користування земельними ділянками, позивач не надав жодного доказу на підтвердження статусу платника єдиного податку 3 групи та використання відповідних земельних ділянок для провадження господарської діяльності. Додав, що право користування означеними земельними ділянками не було оформлене у встановленому порядку ДП "Селекція" ВАТ "Дубноцукор", а відтак, відповідно до положень статті 125 ЗК України, згідно з якими право постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації, стверджував, що таке право, відповідно, у ТОВ "Селекція" не виникло. Зауважив, що відповідні земельні ділянки відповідач отримав після передачі означених земельних ділянок у комунальну власність згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 03.04.2018 № 74, однак жодних обтяжень речових прав щодо спірних земельних ділянок, як то право постійного користування ДП "Селекція" ВАТ "Дубноцукор", у відповідних документах Держгеокадастру зазначено не було. Відтак переконаний, що судовому захисту підлягає лише порушене реальне право, оформлене у встановленому порядку згідно з вимогами діючого законодавства. Попри це, позивачем не доведено факту виникнення у нього відповідного права користування земельними ділянками. При цьому, вказаним земельним ділянкам вже присвоєні кадастрові номери, відтак наміри позивача щодо виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) задля отримання кадастрових номерів є сумнівними. Окрім того зазначив, що прийняття рішення щодо надання чи то припинення права користування земельними ділянками комунальної власності є дискрецією відповідача. З таких підстав просив суд відмовити у позові повністю.

Позивач подав відповідь на відзив (а.с.90-92), у якій зазначив про помилковість посилання відповідача до пункту "в" статті 141 ЗК України, який окреслює конкретне коло суб'єктів, натомість позивач не є ані релігійною організацією, ані державним чи комунальним підприємством, установою, організацією, відтак дана норма не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах. Підкреслив, що ТОВ "Селекція" набуло увесь комплекс прав реорганізованого ДП "Селекція" ВАТ "Дубноцукор", тому спірне право користування означеними земельними ділянками підставно перейшло до позивача. Також зазначив, що відчуження частини спірної земельної ділянки іншій особі, що в дійсності відбулось, не є підставою для припинення права користування такою земельною ділянкою позивача, причому у випадку виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площу земельної ділянки було б відкореговано. Погодився із твердженнями відповідача щодо неоформлення у встановленому порядку права користування земельними ділянками, проте, рішенням Коституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/205 визнані неконституційними норми пункту 6 розділу Х ЗК України щодо переоформлення земельних ділянок з постійного користування у власність або в оренду до 1 січня 2008 року, відтак позивач діє у межах правового поля. Крім того додав, що при інвентаризації земельних ділянок на території Тараканівської сільської ради ГУ Держгеокадастру у Рівненській області вочевидь було допущено помилку щодо невідображення права постійного користування земельними ділянками ДП "Селекція" ВАТ "Дубноцукор" всупереч даним Державного акту на право постійного користування землею серії І-РВ № 000239. З таких підстав стверджував, що доводи та аргументи відповідача не відповідають обставинам справи та є необгрунтованими.

Окрім того, позивач подав пояснення по справі (а.с.144-149), зазначивши, що частина друга статті 108 ЦК України передбачає при перетворенні юридичної особи автоматичний і безумовний перехід праві і обов'язків до правонаступника. Зауважив, що згідно з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 22.02.2011 у справі № 21-3а11, яка підтримана також і Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 16.06.2015 (К/800/1090/15) припинення права користування земельною ділянкою з підстави припинення допускається лише у випадку, коли припинення юридичної особи виключає правонаступництво. Зазначив, що право постійного користування землею ДП "Селекція" ВАТ "Дубноцукор" надано на підставі рішення Дубенської районної ради від 15.06.2001 № 180 та підтверджується державним актом серії І-РВ № 000239, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 121 від 26.07.2001. Тому, спірним рішенням від 29.08.2018 № 449 відповідач протиправно позбавив позивача права користування земельними ділянками. Крім того стверджував, що спірним рішенням відповідача від 29.08.2018 № 450 безпідставно відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з посиланням на статтю 9 ЗК України без урахування того, що позивач вже є користувачем означених земельних ділянок.

Ухвалою від 16.11.2018 продовжено строк підготовчого провадження до 10.12.2018.

У підготовчому судовому засіданні 10.12.2018 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Проаналізувавши доводи та заперечення учасників справи, дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини спору та відповідні правовідносини сторін суд встановив наступне.

13.11.1998 на підставі рішення Дубенської районної ради народних депутатів № 295Р зареєстровано Дочірнє підприємство "Селекція" Відкритого Акціонерного товариства "Дубноцукор" (); види діяльності (ЗКГНГ): конярство (21250), вирощування кормових культур (21170); види діяльності (КВЕД): розведення овець, кіз, коней (01.22.0); вирощування зернових, технічних та решти культур, не віднесених до інших класів рослинництва (01.11.0) (а.с.16).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Селекція" () є правонаступником всіх майнових та немайнових прав та обов'язків Дочірнього підприємства "Селекція" Відкритого Акціонерного товариства "Дубноцукор" (), реорганізованого шляхом перетворення у товариство з обмеженою відповідальністю (а.с.18-19, а.с.150-160; види діяльності за КВЕД-2010: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11); змішане сільське господарство (01.50); оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21) (а.с.17).

За змістом Державного акту на право постійного користування землею серії І-РВ № 000239 Дочірньому підприємству "Селекція" Відкритого акціонерного товариства "Дубноцукор" Дубенською районною радою народних депутатів Рівненської області надано у постійне користування 26,42 га землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рачинської сільської ради відповідно до рішення Дубенської районної Ради народних депутатів від 15.06.2001 № 180 (а.с.12-15).

Згідно з Передавальним актом майнових і немайнових прав та обов'язків ДП "Селекція" ВАТ "Дубноцукор" до ТОВ "Селекція", затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів ПАТ "Дубноцукор" 18.07.2013, Державний акт на право постійного користування землею серії І-РВ № 000239 на території Рачинської сільської ради площею 26,42 га передано від реорганізованого ДП "Селекція" ВАТ "Дубноцукор" до новоутвореного ТОВ "Селекція" (а.с.162-164).

На підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 03.04.2018 № 74 "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" (а.с.50), Тараканівській сільській раді передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 407,6437 га, які розташовані на території Тараканівської та колишньої Рачинської сільських рад Дубенського району Рівненської області (а.с.51-54), а згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 05.04.2018 відповідні земельні ділянки передані у комунальну власність Тараканівської сільської ради (а.с.55).

За даними Державного земельного кадастру, земельна ділянка площею 14,4491 га (кадастровий номер: :02:005:0225) та земельна ділянка площею 7,05 га (кадастровий номер: :02:005:0226) відповідають земельним ділянкам, які вказані у Державному акті на право постійного користування землею серії І-РВ № 000239 від 26.07.2001 (а.с.184-190).

29.08.2018 Тараканівська сільська рада Дубенського району Рівненської області прийняла рішення № 449 (а.с.11), яким вирішила:

1. Припинити ДП "Селекція" Відкритого акціонерного товариства "Дубноцукор" право постійного користування земельними ділянками загальною площею 26,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих за межами с. Рачин згідно з державним актом на право постійного користування від 26.07.2001 серія та номер І-РВ 000239 на підставі пунктів "в" та "д" ст. 141 Земельного кодексу України;

2. Перевести вищевказані землі до земель запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення Тараканівської сільської ради;

3. Відділу у Дубенському районі Головного Управління Держгеокадастру у Рівненській області внести зміни в облікові документи.

За результатами розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ТОВ "Селекція", правонаступнику Дочірнього підприємства "Селекція" Відкритого акціонерного товариства "Дубноцукор" від 07.08.2018 № 26 (а.с.9), Тараканівська сільська рада Дубенського району Рівненської області прийняла рішення № 450 від 29.08.2018 про відмову в наданні відповідного дозволу у зв'язку з обмеженням кола суб'єктів, які можуть набувати право постійного користування земельними ділянками, визначеному частиною другою статті 92 ЗК України (а.с.10).

Таким чином, спірними рішеннями відповідача припинено право постійного користування земельними ділянками загальною площею 26,42 га Дочірнього підприємства "Селекція" Відкритого акціонерного товариства "Дубноцукор", а його правонаступнику ТОВ "Селекція" відмовлено в наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам, суд звертає увагу на таке.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запровадженні механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Тобто, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Водночас, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, іншим суб'єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на доводах позивача щодо протиправності рішень Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області як суб'єкта владних повноважень про припинення права постійного користування земельною ділянкою Дочірнього підприємства "Селекція" Відкритого акціонерного товариства "Дубноцукор" та щодо безпідставності відмови його правонаступнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Селекція" у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 26,42 га, що перебувала в постійному користуванні реорганізованого Дочірнього підприємства "Селекція" Відкритого акціонерного товариства "Дубноцукор".

За змістом статтей 92, 95 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без установлення строку. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, установленому законом.

Згідно зі статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, в судовому порядку.

Відповідно до частин другої і третьої цієї ж статті землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 ЦК України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З аналізу положень указаних норм законодавства слідує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (аналогічна норма права закріплена статті 20 Господарського кодексу України).

Тобто, факт правомірного володіння та користування майном є достатньою підставою для відповідної особи для звернення за захистом цього права. Крім того, позивачем за цим позовом може бути і неволодіючий власник, а також особа, законний інтерес або право якої порушено.

Вказане свідчить на користь того, що позивач, як правонаступник особи, якій, як він вважає, законно належало право постійного користування спірною земельною ділянкою, наділений правом на звернення до суду з метою захисту свого порушеного права.

За змістом положень наведених вище норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. На підставі спірних рішень Тараканівської сільської ради було не тільки припинено право постійного користування спірною земельною ділянкою Дочірнього підприємства "Селекція" Відкритого акціонерного товариства "Дубноцукор", правонаступником якого є позивач, але й відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що перешкоджає тим самим останньому реалізувати оспорюване право. Саме такі обставини слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання про наявність перешкод для розгляду справи по суті, суд виходить із дійсної правової природи спірних суспільних відносин, які хоча і відбуваються за участю владного суб'єкта - місцевої ради, проте стосуються виключно права цивільного, а саме, права постійного користування земельною ділянкою.

У постановах від 17.04.2018 у справі № 815/6956/15 (провадження № 11-192апп18), від 18.04.2018 у справі № 607/10615/15-а (провадження № 11-288апп18, від 06.06.2018 у справі № 826/26536/15 (провадження № 11-505апп18), від 06.06.2018 у справі № 804/3509/17 (провадження № 11-482апп18) Верховний Суд зазначає, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов'язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Більше того, зі свого боку відповідач заперечує сам факт права постійного користування означеною земельною ділянкою Дочірнього підприємства "Селекція" Відкритого акціонерного товариства "Дубноцукор", позаяк таке не було оформлене у встановленому порядку. Окрім того зазначає, що право постійного користування земельною ділянкою не підлягає переданню від користувача, що припиняється шляхом реорганізації, до його правонаступника.

Отже, у цій справі існує невирішений спір щодо належності права постійного користування на земельну ділянку, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права постійного користування земельною ділянкою.

Таким чином, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом щодо захисту його права у сфері земельних відносин, що означає, що спірні правовідносини виникли поза межами публічно-правових відносин.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у спірному випадку позивач формально оскаржує управлінські рішення владного суб'єкта, проте прагне захистити право цивільне щодо земельної ділянки.

Тому суд зважає, що спір у дійсності не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку владного суб'єкта, а стосується захисту його приватних інтересів, у зв'язку з чим не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 495/5913/14-а (провадження № 11-298апп18).

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відтак, беручи до уваги наведене, а також те, що даний спір не є публічно-правовим у розумінні приписів КАС України, оскільки стосується земельних правовідносин позивача та його цивільного права, що свідчить про наявність між сторонами відносин, зокрема, приватноправового характеру, вказане, відповідно унеможливлює розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Згідно пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Ураховуючи характер спору, суб'єктний склад правовідносин, предмет і підстави заявлених вимог, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися судами за правилами господарського судочинства (враховуючи суб'єктний склад сторін спору).

Відповідно до частини першої статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5).

Таким чином, позивач вправі звернутися до суду з відповідним клопотанням для вирішення питання повернення суми судового збору.

Керуючись статтями 238, 239, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Селекція" (вул. Д. Галицького, 9, м. Дубно, Дубенський район, Рівненська область, 35600, ) до Тараканівської сільської ради (вул.Львівська,117, с.Тараканів, Дубенський район, Рівненська область, 35641, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відділ у Дубенському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області (вул. Д. Галицького, 21, Дубно, Дубенський район, Рівненська область, 35600, ЄДРПОУ Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області 39859737) про визнання протиправними та нечинними рішення, зобов'язання вчинення певних дій, - закрити.

Роз'яснити, що вирішення даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну ухвалу суду складено 04 березня 2019 року

Суддя Дорошенко Н.О.