Справа № 0240/2978/18-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2019-01-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

09 січня 2019 р. Справа № 0240/2978/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Гродської В.О.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1)

до Головного управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень.

Підставою звернення до суду з даним позовом стало те, що відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення стосовно зобов'язання ОСОБА_4 сплатити орендну плату з фізичних осіб на загальну суму 1008065,51 грн. Вважаючи прийняті податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07.09.2018 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 17.10.2018 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено фермерське господарство «Абшерон».

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Через відділ прийому суду подано відзив на позовну заяву у якому відповідач не погоджується з твердженнями що викладені в позовній заяві ОСОБА_4 до ГУ ДФС у Вінницькій області, з наступних підстав.

Відповідно до ст.288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір орендної плати за земельну є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об'єктом оподаткування -земельна ділянка, надана в оренду.

Оскільки платником орендної плати є орендар земельної ділянки, то фізична особа (громадянин), що уклали договір оренди на земельну ділянку державної або комунальної власності, в якому визначено цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства, сплачує орендну плату за вказану земельну ділянку, то фізична особа ОСОБА_4 (засновник фермерського господарства), що уклав договори оренди на земельні ділянки, в яких визначено цільове призначення земельної ділянки для ведення фермерського господарства, сплачує орендну плату за вказані земельні ділянки. Фермерське господарство «Абшерон» не є стороною договорів оренди землі, тому не є платником орендної плати. Підсумовуючи викладене фермерське господарство, яке не є стороною договорів оренди, подає податкові декларації з плати за землю га декларує орендну плату за договорами оренди земельних ділянок, які надані фізичній особі в оренду для ведення фермерського господарства або земельний податок за земельні ділянки які є у власності громадян, що є порушенням норм Податкового кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої статті 31 Земельного кодексу, землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Представник третьої особи фермерського господарства «Абшерон» в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Через відділ прийому суду представником третьої особи подано відзив в якому зазначено, що Фермерського господарства «Абшерон» підтримує позовні вимоги повністю.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено.

ОСОБА_4, є одноособовим засновником (власником) фермерського господарства «Абшерон.

Фермерське господарство «Абшерон», було створено відповідно до норм ст. 8 Закону України «Про фермерські господарства» після отримання ОСОБА_4, в орендне користування земельних ділянок для ведення фермерського господарства відповідно до норм ст.7 Закону України «Про фермерські господарства», на території Костянтинівської та Білянської сільських рад Липовецького району Вінницької області згідно укладених із Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області договорів оренди №№ 149, 216-219, 225, 307 на підставі та у відповідності до наказів Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області: №№ 2-1753/15-16-СГ, 2-1755/15-16-СГ, 2-1758/15-16-СГ, 2-878/15-16-СГ, 2-1756/15-16-СГ, 2-1757/15-16-СГ, 2-1760/15-16-СГ, 2-879/15-16-СГ, 2-1754/15- 16-СГ, 2-1761/15-16-СГ, 2-1759/15-16-СГ від 15.03.2016 р.

Державна реєстрація фермерського господарства «Абшерон», проведена 07.09.2016 р. за номером запису в Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи 1 000766, на підставі поданих документів та отриманих в користування згідно договорів оренди №№ 149, 216-219, 225, 307 ОСОБА_4 земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

В 2018 році відповідачем листом № 22 6 направлено позивачу податкові повідомлення-рішення про необхідність сплати орендної плати з фізичних осіб за 2018 рік №№ 2-0214; 3-0214; 3-0214; 3-0214; 3-0214; 3-0214;3-0214; 31482-5502-0214; 3-0214; 3-0214; 3-0214 від 26.04.2018., за договорами оренди №№ 149, 216-219,225, 307, підписані уповноваженою відповідачем посадовою особою податкового органу за місцем знаходження орендованих земельних ділянок.

22.08.2018 року позивачем було направлено рекомендованим поштовим відправленням на адресу податкового органу за місцем знаходження орендованих земельних ділянок звернення із проханням роз'яснити правові підстави прийняття описаних вище податкових повідомлень-рішень. Вказане звернення було отримано податковим органом 28.08.2018 року. Станом на момент звернення до суду з даним позовом, позивач зазначає, відсутня відповідь податкового органу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19.06.2003 №973-IV (далі - Закон №973-IV) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Головою фермерського господарства є його засновник або інша визначена в статуті особа. Голова фермерського господарства представляє фермерське господарство перед органами державної влади, підприємствами, установами, організаціями а окремими громадянами чи їх об'єднаннями відповідно до закону. Голова фермерського господарства укладає від імені господарства угоди та вчиняє інші юридично значимі дії відповідно до законодавства України.

Відповідно до статті 7 Закону №973-IV, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Статтею 8 Закону №973-IV встановлено, що після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб.

Між позивачем ОСОБА_4 - «Орендарем» та Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області - «Орендодавцем» було укладено договори оренди землі:

- від 20.04.2016 року, дата державної реєстрації 02.06.2016 року, термін дії - 7 років, площа земельної ділянки 6,7266 та , НГО на 2018 рік 21600,24грн., розмір орендної плати 8% від НГО, цільове призначення - для ведення фермерського господарства;

- від 20.04.2016 року, дата державної реєстрації 02,06.2016 року, термін дії - 7 років, площа земельної ділянки 3,9174 га , НГО на 2018 рік 12831,11грн„ розмір орендної плати 8% від НГО, цільове призначення - для ведення фермерського господарства;

- від 20.04.2016 року, дата державної реєстрації 12.05.2016 року, термін дії - 7 років, площа земельної ділянки 51,1420 га , НГО на 2018 рік 167 643,38 грн., розмір орендної плати 8% від НГО, цільове призначення - для ведення фермерського господарства.

- від 20.04.2016 року, дата державної реєстрації 02.06.2016 року, термін дії - 7 років, площа земельної ділянки 48,2911 га , НГО на 2018 рік 152376,28грн., розмір орендної плати 8% від НГО, цільове призначення - для ведення фермерського господарства.

- від 23.03.2016 року, дата державної реєстрації 25.03.2016 року, термін дії - 7 років, площа земельної ділянки 46,0512 га , НГО на 2018 рік 147 444,48грн., розмір орендної плати 8% від НГО, цільове призначення - для ведення фермерського господарства;

- від 23.03.2016 року, дата державної реєстрації 25.03.2016 року, термін дії - 7 років, площа земельної ділянки 19,1828 га , НГО на 2018 рік 61 717,02 грн., розмір орендної плати 8% від НГО, цільове призначення - для ведення фермерського господарства;

- від 20.04.2016 року, дата державної реєстрації 11.05.2016 року, термін дії - 7 років, площа земельної ділянки 7,2280 га , НГО на 2018 рік 4969,67грн., розмір орендної плати 12% від НГО, цільове призначення - для ведення фермерського господарства;

- від 21.04.2016 року, дата державної реєстрації 27.04.2016 року, термін дії - 7 років, площа земельної ділянки 22,7667 га, НГО на 2018 рік 74570,38грн., розмір орендної плати 8% від НГО, цільове призначення - для ведення фермерського господарства.

- від 20.04.2016 року, дата державної реєстрації 12.05,2016 року, термін дії - 7 років, площа земельної ділянки 42,7247 га , НГО на 2018 рік 130065,52грн., розмір орендної плати 8% від НГО, цільове призначення - для ведення фермерського господарства.

Відповідно до платіжних доручень, які містяться у матеріалах справи, фермерське господарство «Абшерон» сплачувало орендну плату за землю з юридичних осіб ( а. с. 112 - 145, том 1). Вказані обставини також підтверджуються звітами про дебетні та кредитні операції по рахунку 6580 «Абшерон ФГ» (а. с. 146 - 165, том 1).

ПК України, якій діє з 01.01.2011, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Статтею 23 ПК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, один об'єкт оподаткування може утворювати кілька баз оподаткування для різних податків. У випадках, передбачених цим Кодексом, конкретна вартісна, фізична або інша характеристика певного об'єкта оподаткування може бути базою оподаткування для різних податків.

Податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Згідно статті 37 ПК України підстави для виникнення, зміни і припинення податкового обов'язку, порядок і умови його виконання встановлюються цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Податковий обов'язок виникає у платника податку з моменту настання обставин, з якими цей Кодекс та закони з питань митної справи пов'язує сплату ним податку.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до статті 270 ПК України об'єктами оподаткування земельним податком є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Об'єктом плати за землю в розглянутих правовідносинах є земельна ділянка, надана в оренду з метою створення фермерського господарства, а майнові права на вказану земельну ділянку передані до складеного капіталу фермерського господарства, яке реалізуючи права землекористувача має обов'язок внесення плати за землю.

В розглянутому спорі орендар передав право користування земельною ділянкою створеній ним юридичній особі, реалізуючи, таким чином, форму підприємницької діяльності, а контролюючий орган оскаржує права фермерського господарства як землекористувача, визначаючи останнім фізичну особи орендаря, із чим пов'язує обов'язок внесення плати за користування земельною ділянкою.

Так, відмовляючи у задоволенні касаційної скарги, суд застосовує практику ЄСПЧ, зокрема, правову позицію, висловлену у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та №37943/06) від 14.10.2010, в якій ЄСПЧ дійшов висновку, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, Суд має встановити, чи таке втручання було виправданим відповідно до вимог цього положення.

Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення «законів». Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Jatridis v. Greece) [ВП], №31107/96, пункт 58, ЄСПЛ 1999-II).

Говорячи про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки», № 26449/95, пункт 54, від 09.11.1999. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy), [ВП], № 33202/96, пункт 109, ЄСПЛ 2000-І).

Суд зазначає, що у подібних правовідносинах у постанові від 19.06.2018 по справі №804/16045/15 адміністративне провадження №К/9901/28759/18, Верховний Суд висловив правову позицію, відповідно до якої визнав правомірним нарахування контролюючим органом фермерському господарству плати за землю, яка використовується на підставі договору оренди, укладеного між районною державної адміністрацією та громадянином, який є засновником та керівником такого фермерського господарства.

Аналогічний висновок закріплено у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №814/1005/16.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб'єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області №№ 2-0214; 3-0214; 3-0214; 3-0214; 3-0214; 3-0214;3-0214; 31482-5502-0214; 3-0214; 3-0214; 3-0214 від 26.04.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 8810 грн. ( вісім тисяч вісімсот десять гривень ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя /підпис/ Крапівницька Н. Л.

Згідно з оригіналом Суддя

Помічник судді