Справа № 0640/4355/18
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0640/4355/18

Головуючий у 1-й інстанції:Попова О.Г.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

27 лютого 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Охримчук М.Б.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Дубка С.М.,

представника відповідача: Іваненка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року (повне судове рішення складене 02.10.2018) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
У вересні 2018 року позивач, ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про:

- визнання протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо звільнення ОСОБА_1 без повного розрахунку;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати: за період з 31.08.2017 по 31.07.2018;

- зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати: за період з 31.08.2017 по 31.07.2018 шляхом множення 636,22 грн (середньоденний розмір) на кількість днів затримки виплати.

Житомирський окружний адміністративний суд рішенням від 02 жовтня 2018 року позов задовольнив частково. Визнав протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати: за період з 31.08.2017 по 31.07.2018, оформлену листом Житомирського обласного військового комісаріату вих. №5806 від 16.08.2018.

Також, зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 31.08.2017 по 31.07.2018. Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати середнього заробітку за період з 31.08.2017 по 31.07.2018 судом першої інстанції відмовлено в задоволенні мотивуючи своє рішення тим, що у зазначений позивачем період ОСОБА_1 , вже не проходив службу у Житомирському обласному військовому комісаріаті та виключений зі списків особового складу.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

У зв`язку із несплатою відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27.11.2018 залишив апеляційну скаргу відповідача без руху та надав строк на усунення недоліків, та через не усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою від 28.12.2018 повернув апеляційну скаргу скаржникові.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволеної вимоги щодо виплати середнього заробітку за період з 31.08.2017 по 31.07.2018 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну вимогу.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що належна сума індексації грошового забезпечення була виплачена позивачу на виконання рішення суду лише 31.07.2018, а тому у позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, а також право на виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати. Вважає, що відповідачем при звільненні позивача протиправно не було проведено повного розрахунку, а тому позивач також має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що виплата середнього заробітку особі проводиться лише у разі незаконного звільнення такої особи з роботи (військової служби) та поновлення такої особи на роботі (військовій службі), тобто за наявності вимушеного прогулу. Також зазначив, що індексація не є частиною грошового забезпечення щодо якої можлива виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати. Вважає, що підстави для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, відсутні.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02.10.2018 в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача - без змін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача в частині незадоволеної вимоги щодо виплати середнього заробітку за період з 31.08.2017 по 31.07.2018 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що питання правомірності не виплати позивачу індексації грошового забезпечення при звільненні, зокрема, були предметом розгляду в адміністративній справі №806/408/18.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 у справі №806/408/18 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Житомирського обласного військового комісаріату Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення. Зобов`язано Житомирський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.08.2017. Зобов`язано Житомирський обласний військовий комісаріат Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 довідку з помісячним розрахунком індексації та базового місяця за період з 01.01.2016 по 31.08.2017. (а.с. 34-38)

Зокрема, судом по справі №806/408/18 встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді начальника центру автоматизованих засобів управління Житомирського обласного військового комісаріату.

Наказом Командуючого Сухопутних військ Збройних Сил України від 08.08.2017 №263, відповідно до ч.8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивача було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.08.2017 №190 ОСОБА_1 виключено зі списків Житомирського ОВК з 31.08.2017.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 у справі №806/408/18 та виконавчого листа №1966/2018 від 22.06.2018, позивачу 31 липня 2018 року було проведено виплату індексації грошового забезпечення у розмірі 28 112,05 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки АТ КБ "Приватбанк".

Таким чином, повний фактичний розрахунок при звільненні із позивачем було проведено 31 липня 2018 року.

Вважаючи, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, а також право на виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації, ОСОБА_1 02 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із відповідною заявою.

Відповідач листом вих. №5806 від 16.08.2018 повідомив позивачу, що його заяву про отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за весь час затримки виплати індексації, розглянуто. Повідомлено, що виплата середнього заробітку особі проводиться лише у разі незаконного звільнення такої особи з роботи (військової служби) та поновлення такої особи на роботі (військовій службі), тобто за наявності вимушеного прогулу. Також зазначив, що індексація не є частиною грошового забезпечення щодо якої можлива виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати. Враховуючи вищевикладене, підстави для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, немає.

Наголошуючи, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 протиправно не було проведено повного розрахунку, вказуючи, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати, а також право на виплату середнього заробітку за весь час затримки виплати, ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.

Нормами частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи встановлено, що наказом Командуючого Сухопутних військ Збройних Сил України від 08.08.2017 №263, відповідно до ч.8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивача було звільнено з військової служби у запас за станом здоров`я. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 31.08.2017 №190 ОСОБА_1 виключено зі списків Житомирського ОВК з 31.08.2017.

На виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20.02.2018 у справі №806/408/18 та виконавчого листа №1966/2018 від 22.06.2018, позивачу 31 липня 2018 року було проведено виплату індексації грошового забезпечення у розмірі 28 112,05 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки АТ КБ "Приватбанк".

Вважаючи розрахунок неправомірним, позивач звертався до суду з позовом, який стосувався належних виплат звільненому працівникові.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Однак, стаття 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27.06.2018 у справі №810/1543/17.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що не має обґрунтованих підстав стверджувати, що дані положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 КЗпП України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Отже, за наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 КЗпП України є безпідставним.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що у зазначений позивачем період ОСОБА_1 вже не проходив службу у Житомирському обласному військовому комісаріаті та виключений зі списків особового складу, а тому, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що вимоги в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині нарахування та виплати середнього заробітку за період з 31.08.2017 по 31.07.2018, оскільки зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги в частині незадоволеної вимоги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 05 березня 2019 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.