Справа № 803/1635/17
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1525/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Ковельського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

суддя(і) у І інстанції Костюкевич С.Ф.,

час ухвалення рішення 11 год. 54 хв.,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 19 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

30 листопада 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати протиправними дії Ковельського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі - Ковельський міський ВРАЦС) щодо відмови внести зміни до актового запису про розірвання шлюбу та зобов'язати відповідача внести зміни до актового запису про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, вказавши дату припинення шлюбних відносин 7 квітня 2017 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі № 803/1635/17 вказаний позов було задоволено. При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду у справі № 159/4123/16-ц від 1 грудня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було розірвано. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року рішення суду першої інстанції від 1 грудня 2016 року залишено без змін.

23 січня 2017 року відповідач вніс відмітку до актового запису про шлюб про його припинення на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду в справі № 159/4123/16-ц від 1 грудня 2016 року, яке не містило даних про набрання останнім законної сили, оскільки набрало законної сили лише 29 червня 2017 року за результатом розгляду справи апеляційною інстанцією.

Тому суд дійшов висновку, що відповідач, проводячи 23 січня 2017 року відмітку про припинення в актовому записі про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, діяв протиправно, оскільки на час здійснення такого запису рішення Ковельського міськрайонного суду в справі № 159/4123/16-ц від 1 грудня 2016 року не набрало законної сили. Разом з тим, оскільки станом на 29 червня 2017 року - момент вирішення апеляційним судом Волинської області апеляційної скарги на рішення Ковельського міськрайонного суду у справі № 159/4123/16-ц від 1 грудня 2016 року - один із подружжя ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, то саме дату його смерті слід зазначити, як дату припинення шлюбу з проставленням відповідної відмітки в актовому записі про шлюб № 548 між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.

У апеляційному порядку вказане рішення суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_2 - рідний брат покійного ОСОБА_6 Просить його скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його рідний брат ОСОБА_6 помер. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яку він прийняв, оскільки є єдиним спадкоємцем другої черги за законом. При цьому стверджує, що позивачка ОСОБА_3 не є спадкоємцем померлого ОСОБА_6

11 травня 2017 року він звернувся до Ковельської державної нотаріальної контори, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, після чого ОСОБА_3 розпочала незаконно розпродавати майно, належне його померлому братові, та подала з пропуском строку на оскарження безпідставну апеляційну скаргу на рішення Ковельського міськрайонного суду у справі № 159/4123/16-ц від 1 грудня 2016 року про розірвання шлюбу.

Стверджує, що позивачка ОСОБА_3, ввівши в оману суд, намагається заволодіти майном, що належить йому, як спадкоємцю за покійним ОСОБА_6

У ході апеляційного розгляду ОСОБА_2 підтримав вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Відповідач Ковельський міський ВРАЦС надіслав апеляційному суду клопотання про розгляд справи без участі свого представника. Проти задоволення апеляційної скарги не заперечує.

Позивачка ОСОБА_3 подала апеляційному суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду, посилаючись на те, що її адвокат зайнятий у іншому процесі. Разом із тим, матеріали справи містять докази про наявність у адвоката Скоропуда М.О. повноважень представляти інтереси ОСОБА_3 лише у суді першої інстанції (а.с.21). Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість розгляду справи відповідно до приписів частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, 22 листопада 2002 року було укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який зареєстровано у відділі РАГС Ковельського МУЮ за актовим записом № 548.

Заочним рішенням Ковельського міськрайонного суду у справі № 159/4123/16-ц від 1 грудня 2016 року шлюб розірвано.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 квітня 2017 року, виданого Ковельським міським ВРАЦС, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2017 року рішення Ковельського міськрайонного суду у справі № 159/4123/16-ц від 1 грудня 2016 року залишено без змін.

Ковельським міським ВРАЦС до актового запису № 548 про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 23 січня 2017 року внесено відомості з відміткою про його припинення на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду в справі № 159/4123/16-ц від 1 грудня 2016 року.

Не погодившись з внесеним записом, ОСОБА_3 звернулася до Ковельського міського ВРАЦС із заявою про внесення зміни до актового запису з вимогою вказати дату припинення шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто дату смерті її чоловіка, проте листом від 8 серпня 2017 року № 1267/02-7.03-15 відповідачем їй було відмовлено.

Ухвалюючи судове рішення у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, виходячи із контексту конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між його суб'єктами, такий висновок суд першої інстанції не можна визнати правильним з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав: фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в цьому випадку і надалі у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду з позовом).

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною 1 статті 17 цього ж Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законами України.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, на думку апеляційного суду, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб'єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

На переконання апеляційного суду, аналіз фактичних обставин справи дає підстави для висновку про те, що спірні правовідносини виникли між апелянтом ОСОБА_2 та позивачкою ОСОБА_3 внаслідок намагання реалізації прав на спадкове майно, що виникло після смерті ОСОБА_6 При цьому внесення змін до актового запису про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у частині дати припинення шлюбу мало на меті легалізацію вимог ОСОБА_3 на вказане спадкове майно, що свідчить про наявність цивільно-правового спору.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає помилковим висновку суду першої інстанції, що спір у даній справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки такий має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи за правилами адміністративного судочинства. З огляду на викладене апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, скасувавши рішення суду першої інстанції та закривши провадження у даній адміністративній справі.

Керуючись статтями 241, 243, 250, 308, 310, 313, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року у справі № 803/1635/17 скасувати та провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Ковельського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління Територіального управління юстиції у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 04 березня 2019 року.