Справа № 140/176/19
Суддя: Ковальчук Володимир Дмитрович
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року ЛуцькСправа № 140/176/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ковальчука В.Д.,

при секретарі судового засідання Ткачук І.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача 1 Скороход Н.М.,

представника відповідача 2 Михаліка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Відділу з питань надання адміністративних послуг Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до Відділу з питань надання адміністративних послуг Маневицької районної державної адміністрації Волинської області (далі - Відділ з питань надання адміністративних послуг Маневицької РДА, відповідач 1), Головного управління ДФС у Волинській області (далі - ГУ ДФС у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Маневицької РДА від 07.07.2016 року про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків №, зобов'язання державного реєстратора Відділу з питань надання адміністративних послуг Маневицької РДА скасувати та вилучити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 07.07.2016 року №0002627, скасування вимоги ГУ ДФС у Волинській області від 13 листопада 2018 року №Ф-1097-51 про сплату боргу (недоїмки).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 25 вересня 2018 року в телефонному режимі від інспектора Маневицького відділення Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Волинській області (далі - Маневицьке відділення Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області) дізнався про те, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Маневицькому відділенні Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області як платник податків. У зв'язку з цим отримав Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.10.2018 року за № НОМЕР_1, відповідно до якого йому стало відомо, що він дійсно зареєстрований як фізична особа-підприємець відповідно до рішення державного реєстратора від 07.07.2016 року №0002627.

Вважає, що рішення державного реєстратора Маневицької РДА щодо проведення реєстраційної дії, а саме державної реєстрації його як фізичною особою-підприємцем від 07.07.2016 року №0002627 є неправомірним та таким, по порушує його права. Вказує на те, що в липні 2016 року подавав державному реєстратору Маневицької РДА заяву про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. Однак на наступний робочий день йому зателефонував державний реєстратор Маневицької РДА та повідомив, що розгляд документів, поданих ним для державної реєстрації зупинено, так як ним в заяві невірно вказано реєстраційний номер облікової картки платника податків. Звертає увагу на те, що зазначена підстава для зупинення його реєстрації підприємцем також підтверджується відповіддю Ківерцівського управління ГУ ДФС у Волинській області від 23.01.2019 року №807/ФОП/03-20-51-61-06. У зв'язку з цим державним реєстратором було повідомлено, що йому необхідно протягом 15-ти календарних днів усунути вказане порушення шляхом заповнення нової сторінки заяви, в інакшому випадку буде прийнято рішення про відмову в державній реєстрації.

Позивач зазначає, що через сімейні обставинами в нього відпала необхідність реєструватися фізичною особою-підприємцем, про що було повідомлено державного реєстратора, а тому протягом 15-ти календарних днів не було усунуто вказане порушення шляхом заповнення нової сторінки заяви. У зв'язку з цим з того часу по 25 вересня 2018 року вважав, що державним реєстратором прийнято рішення про відмову в державній реєстрації, так як мною не було усунуто підстави для зупинення розгляду документів протягом встановленого строку, як про це повідомляв державний реєстратор. Вважає, що державним реєстратором самовільно здійснено його реєстрацію підприємцем, в противагу чого останнім не було здійснено зупинення такої реєстраційної дії та не отримано від нього заяви з виправленими даними. Відтак, оскаржуване рішення прийняте самовільно, без згоди заявника, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Позивач звертає увагу на те, що в період з 07.07.2016 року по сьогодні ним, як фізичною особою-підприємцем, не здійснювалась будь-яка господарська діяльність, не подавалась жодна звітність, так як він вважав, і мав для цього обґрунтовані підстави, що йому відмовлено в державній реєстрації фізичної особи-підприємця.

Враховуючи ту обставину, що він не мав на меті реєструватись фізичною особою-підприємцем, а рішення державного реєстратора було прийнято самовільно без його згоди, тому оскаржувана вимога є також протиправною, як похідна, та підлягає скасуванню.

На підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 28.01.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі та ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позов (а.с.1).

У відзиві на позов від 08.02.2019 вх. №1971/19 (а.с.26-28) представник ГУ ДФС у Волинській області позовні вимоги не визнає та вважає їх безпідставними та таким, що не підлягають до задоволенню. Зазначає, що вимога від 13 листопада 2018 року №Ф-1097-51 про сплату боргу (недоїмки) була прийнята на підставі даних Автоматизованої інформаційної системи «Податковий блок», проаналізувавши інтегровану картку платника податків, відповідно до якої позивачу нараховано єдиний соціальний внесок за 2017 рік, І-ІІІ квартали 2018 року.

Звертає увагу на те, що контролюючий орган під час надіслання податкової вимоги від 13 листопада 2018 року № Ф-1097-51 керувався офіційною інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань, оскільки скаржник є фізичною особою - підприємцем. А відповідно до внесених змін з 01.01.2017 року до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" фізичні особи-підприємці та самозайняті особи, які не одержують доходи, зобов'язані сплачувати єдиний соціальний внесок, мінімальний розмір якого з 01.01.2017 року становить 704 грн., а з 01.01.2018 становить 819,06 грн. При цьому, у контролюючого органу відсутні відомості про звільнення позивача від сплати єдиного соціального внеску. Представник відповідача 2 вказує на те, що внаслідок порушення позивачем свого обов'язку щодо сплати єдиного соціального внеску у строки, встановлені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", тому ГУ ДФС у Волинській області правомірно надіслано позивачу податкову вимогу від 13 листопада 2018 року № Ф-1097-51.

На підставі вищенаведеного просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач 1 у відзиві на позов від 14 лютого 2019 року вх. №2265/19 (а.с.32-34) позовні вимоги вважає необґрунтованими, оскільки 07 липня 2016 року позивач самостійно подав державному реєстратору в паперовій формі заяву про державну реєстрацію його фізичною-особою підприємцем, підтвердивши особистим підписом достовірність даних, зазначених у поданій заяві, та бажання зареєструватися фізичною особою-підприємцем. На підставі цих даних державним реєстратором здійснено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.

Однак на наступний робочий день після проведення реєстраційної дії, шляхом технічного обміну між інформаційними системами, в Єдиному державному реєстрі з'явилося повідомлення про неприйняття відомостей органом ДФС у зв'язку із тим, що був вказаний неіснуючий реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП). Відповідач 1 зазначає, що враховуючи те, що зупинити розгляд документів державний реєстратор за відсутності технічної можливості Реєстру не могла, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 уже був зареєстрований фізичною особою-підприємцем, а обмін між інформаційними системами проходить після проведення реєстраційних дій, державний реєстратор повідомила заявника про виявлену помилку та про необхідність її виправити або написати заяву про припинення фізичної особи-підприємцем. А тому державний реєстратор не могла повідомити про зупинення реєстраційної дії, як стверджує позивач. При цьому, коригування в Єдиному реєстрі з уточненням РНОКПП здійснювалось тільки за згоди позивача.

У зв'язку з цим вважає, що були відсутні підстави для зупинення розгляду документів та відмови позивачу у державній реєстрації, а відтак реєстрація ОСОБА_4 фізичною особою-підприємцем проведена у відповідності до усіх приписів діючого законодавства.

На підставі наведеного просить в задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив від 13.02.2019 (вх. №2448 від 18.02.2019) (а.с.37-39) представник позивача заперечує щодо доводів відповідача 1 у відзиві, оскільки реєстраційна дія з реєстрації позивача підприємцем проведена з порушенням Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". Державний реєстратор не провела належним чином перевірку поданих позивачем документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів та відповідно не зупинила розгляд даних документів, чим порушила вимоги ч. 2 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". При цьому, державний реєстратор самовільно виправила в заяві позивача від 07.07.2016 року реєстраційний номер облікової картки платника податку, а саме внесла правильні відомості щодо вірного номеру облікової картки платника податку - позивача, виправивши цифру нуль на цифру вісім, чим порушила вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань". Крім того, відповідач 2 листом від 23.01.2019 року підтвердив, що 07.07.2016 року надійшли від відповідача 1 відомості про реєстрацію позивача за реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_2, однак контролюючий орган здійснив перевірку правильності зазначених реєстратором відомостей та того самого дня (а не наступного, як зазначає відповідач 1) направив реєстратору повідомлення про неприйняття відповідних відомостей для вжиття державним реєстратором заходів щодо усунення недоліків у зв'язку із тим, що РНОКПП був вказаний неіснуючий.

У запереченні на відповідь на відзив від 25 лютого 2019 року вх. №2760/19 (а.с.56-57) відповідач 1 зазначає, що на момент прийому документів та внесення їх із паперової заяви до Єдиного державного реєстру державний реєстратор мала змогу перевірити документи на наявність підстав для зупинення розгляду чи відмови у реєстрації тільки у паперовому варіанті, який був поданий заявником, а ідентифікаційний номер у поданій довідці відповідав даним, зазначених у заяві. Тому підстав для зупинення розгляду документів чи відмови в державній реєстрації у державного реєстратора не було.

Невідповідність реєстраційного номера облікової картки платника податків заявника державний реєстратор мала можливість побачити після технічного обміну між інформаційними системами, який проводиться тільки після проведення реєстраційної дії. Тобто, Єдиний державний реєстр не надає технічної можливості державному реєстратору під час проведення реєстраційної дії встановити відповідність реєстраційного номера облікової картки платника податків і тим самим належним чином виконати вимоги п.5 ч.1 ст. 27 Закону "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

На підставі наведеного вважає, що за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації державний реєстратор вчинив реєстраційні дії щодо реєстрації ОСОБА_4 фізичною особою-підприємцем у відповідності до вимог діючого законодавства.

У додаткових поясненнях від 04.03.2019 року вх. №3151/19 (а.с.60-61) представник позивача звертає увагу на те, що державний реєстратор допустив помилку та прийняв заяву позивача, не звіривши належним чином відомості, вказані позивачем у заяві з відомостями, які зазначені в документах, що в свою чергу посвідчують особу, у зв'язку з чим не зупинив розгляд документів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Представник відповідача 1 в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, просила у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 07 липня 2016 року ОСОБА_4 особисто подав до державного реєстратора Відділу з питань надання адміністративних послуг Маневицької РДА у паперовій формі заяву про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.45-46). На підставі зазначених у цій заяві даних державним реєстратором Ковердюк Галиною Федорівною здійснено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 07.07.2016 року №0002627, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.10.2018 року (а.с.8-10). Відповідно до цього Витягу видами діяльності позивача є: 01.25 - вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 46.31 - оптова торгівля фруктами й овочами; 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля.

Однак після здійснення державної реєстрації позивача в ЄДР шляхом технічного обміну між інформаційними системами, а саме з центральним органом виконавчої влади, що реалізує єдину державну податкову політику та державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, до ЄДР від податкового органу 07.07.2016 року надійшло повідомлення про неприйняття органом ДФС відповідних відомостей, оскільки РНОКПП був вказаний неіснуючий, а тому в обробці та взятті на облік фізичної особи-підприємця було відмовлено. Зазначене підтверджується листом ГУ ДФС у Волинській області від 23.01.2019 року №807/ФОП/03-20-51-61-06 на запит адвоката ОСОБА_1 від 21.01.2019 року №21/01/2019 (а.с.41-42).

Як з'ясовано судом та не заперечується сторонами, позивачем у заяві від 07.07.2016 року про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця вказано невірний реєстраційний номер облікової картки платника податків, а саме НОМЕР_2, замість НОМЕР_3. У зв'язку з цим позивача було повідомлено в телефонному режимі про виявлену помилку та про необхідність її виправити або написати заяву про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. Однак запропонованих дій позивач не вчинив, вважаючи, що йому відмовлено у державній реєстрації підприємцем.

В подальшому позивач отримав від ГУ ДФС у Волинській області вимогу від 13 листопада 2018 року №Ф-1097-51 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на суму 15819,54 грн. (а.с.16-17).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців регулюються Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 цього Закону державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об'єднання, професійної спілки, її організації або об'єднання, політичної партії, організації роботодавців, об'єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом;

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація базується на таких основних принципах: обов'язковості державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі; публічності державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі та документів, що стали підставою для її проведення; врегулювання відносин, пов'язаних з державною реєстрацією, та особливостей державної реєстрації виключно цим Законом; державної реєстрації за заявницьким принципом; прийняття документів для державної реєстрації та здійснення державної реєстрації за принципом екстериторіальності в межах України; єдності методології державної реєстрації; об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Єдиному державному реєстрі; внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Єдиного державного реєстру.

Як визначено ч.1 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для державної реєстрації фізичної особи підприємцем подаються такі документи: 1) заява про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем; 2) заява про обрання фізичною особою спрощеної системи оподаткування та/або реєстраційна заява про добровільну реєстрацію як платника податку на додану вартість за формою, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової і митної політики, - за бажанням заявника; 3) нотаріально засвідчена письмова згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника чи органу опіки та піклування - для фізичної особи, яка досягла шістнадцяти років і має бажання займатися підприємницькою діяльністю, але не має повної цивільної дієздатності.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.15 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" заява про державну реєстрацію підписується заявником. У разі подання заяви про державну реєстрацію поштовим відправленням справжність підпису заявника повинна бути нотаріально засвідчена.

Якщо документи подаються особисто, заявник пред'являє свій паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України, або паспортний документ іноземця, або посвідчення особи без громадянства, або посвідку на постійне чи тимчасове проживання. Забороняється вимагати додаткові документи для проведення реєстраційних дій, якщо вони не передбачені цією статтею (ч.5, 7 ст.18 цього Закону).

Частинами 1, 2 статті 14 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що документи для державної реєстрації можуть подаватися у паперовій або електронній формі. У паперовій формі документи подаються особисто заявником або поштовим відправленням. Якщо документи подаються особисто, заявник пред'являє свій паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України, або паспортний документ іноземця, або посвідчення особи без громадянства, або посвідку на постійне або тимчасове проживання.

З наведеного слідує, що державний реєстратор на підставі вищенаведеного документа перевіряє особу заявника. При цьому, суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що ідентифікаційний код (РНОКПП) є також документом, що посвідчує особу, оскільки не передбачений ч.2 ст.14, ч.5 ст.18 цього Закону. Відтак, державний реєстратор не зобов'язаний під час встановлення особи, яка звернулася із заявою про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, перевіряти її реєстраційний номер облікової картки платника податків. При цьому, правильність вказаного номеру засвідчує своїм підписом сам заявник на поданій заяві про реєстрацію.

Документи в паперовій формі приймаються за описом, примірник якого в день їх надходження видається заявнику з відміткою про дату їх отримання та кодом доступу в той спосіб, відповідно до якого були подані документи (ч.4 ст.14 зазначеного Закону).

Суд звертає увагу на те, що помилковість вказаного позивачем РНОКПП у заяві від 07.07.2016 року встановлена державним реєстратором вже після здійснення запису в ЄДР про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 07.07.2016 року №0002627.

У зв'язку з цим суд не бере до уваги твердження представника позивача про можливість зупинення держаним реєстратором розгляду документів.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає:

1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника);

2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі;

3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі;

4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру;

5) перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів;

6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації;

7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об'єднання;

8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру;

9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів юридичної особи.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що відповідно до п.5 ч.1 ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" однією з підстав для зупинення розгляду документів, поданих для державної реєстрації є невідповідність реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта) відомостям, наданим відповідно до статті 13 цього Закону.

Разом з тим, відповідно до вимог статті 13 цього Закону Єдиний державний реєстр не дає технічної можливості державному реєстратору під час проведення реєстраційної дії встановити відповідність реєстраційного номера облікової картки платника податків, оскільки обмін між інформаційними системами проходить після проведення реєстраційних дій.

Відповідно до ч.2 статті 13 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" технічний адміністратор Єдиного державного реєстру в день проведення реєстраційної дії забезпечує передачу до інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує єдину державну податкову політику та державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, - відомостей про проведення такої реєстраційної дії.

Частинами 1, 2 статті 32 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що виправлення помилки у відомостях Єдиного державного реєстру, допущеної не з вини суб'єкта державної реєстрації, здійснюється за плату, розмір якої встановлений цим Законом. У разі виявлення суб'єктом державної реєстрації помилки, допущеної у відомостях Єдиного державного реєстру, він в одноденний строк безоплатно виправляє допущену помилку та письмово повідомляє про це заявника.

Суд не бере до уваги твердження представника позивача про те, що оскільки ним не вчинено дій протягом 15-ти днів з дня подання заяви для виправлення виявленої помилки, то йому відмовлено у державній реєстрації підприємцем.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" однією з підстав для відмови у державній реєстрації фізичної особи - підприємця є те, що не усунуто підстави для зупинення розгляду документів протягом встановленого строку.

При цьому, суд зауважує, що позивачу не надходило повідомлення про зупинення розгляду документів, а також не надходило повідомлення про відмову у державній реєстрації фізичною особою-підприємцем.

Таким чином, провівши правовий аналіз законодавчих норм, які регулюють відносини, що виникають у сфері державної реєстрації фізичних осіб-підприємців, суд дійшов висновку, що необхідною передумовою для прийняття державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації особи є виявлення такою бажання щодо проведення її реєстрації як фізичної особи-підприємця, що проявляється у поданні нею особисто або через уповноважену особу відповідної заяви (заповненої реєстраційної картки).

Можливість проведення реєстрації особи без її волевиявлення законодавством не передбачена.

У такому випадку позивач, написавши заяву від 07.07.2016 року про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця здійснив власне волевиявлення, що підтверджується його підписом на поданій заяві, при цьому державним реєстратором не було прийнято рішення про відмову позивачу у державній реєстрації, тому прийняте рішення від 07.07.2016 року про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та здійснений запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 07.07.2016 року №0002627 вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв'язку з цим суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора Маневицької РДА від 07.07.2016 року про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків №, та зобов'язання державного реєстратора Відділу з питань надання адміністративних послуг Маневицької РДА скасувати та вилучити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 07.07.2016 року №0002627.

Щодо позовної вимоги про скасування вимоги ГУ ДФС у Волинській області від 13 листопада 2018 року №Ф-1097-51 про сплату боргу (недоїмки) суд зазначає наступне.

ГУ ДФС у Волинській області 13 листопада 2018 року винесено вимогу №Ф-1097-51 про сплату боргу (недоїмки), відповідно до якої станом на 31.10.2018 року заборгованість ОСОБА_4 зі сплати єдиного внеску становить 15819,54 грн. (а.с.16-17).

Заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску підтверджується Витягом АІС «Податковий блок» з інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_4, відповідно для якої заборгованість виникла за наступні періоди: 09.02.2018 року нараховано ЄСВ у сумі 8448,00 грн. за 2017 рік; 19.04.2018 року нараховано ЄСВ у сумі 2457,18 грн. за І квартал 2018 року; 19.07.2018 року нараховано ЄСВ у сумі 2457,18 грн. за ІІ квартал 2018 року; 19.10.2018 року нараховано ЄСВ у сумі 2457,18 грн. за ІІІ квартал 2018 року (а.с.30).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VІ).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абз. 3, 4 ч.8 ст.9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п.5 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI).

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску (ч.5 ст.8 цього Закону).

Враховуючи те, що позивач звітність до органу доходів і зборів не подавав, доходи не отримував, тому позивачу нараховано єдиний внесок в мінімальному розмірі.

Мінімальний місячний розмір єдиного внеску для позивача з 01.01.2017 року становить 704,00 грн. (3200,00 грн. - мінімальна заробітна плата х 22 % = 704,00 грн.), а з 01.01.2018 року - 819,06 грн. (3723,00 грн. - мінімальна заробітна плата х 22 % = 819,06 грн.).

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

При цьому недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування").

Враховуючи те, що ОСОБА_4 зареєстрований з 07.07.2016 року як фізична особа-підприємець відповідно до запису в ЄДР №0002627, підстави для скасування рішення державного реєстратора про його державну реєстрацію підприємцем відсутні, а також враховуючи наявну заборгованість позивача зі сплати єдиного соціального внеску, що підтверджується матеріалами справи, тому Головним управлінням ДФС у Волинській області було правомірно винесено вимогу від 13 листопада 2018 №Ф-1097-51 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 15819,54 грн.

У зв'язку із цим суд дійшов висновку, що у відповідача 2 були правові підстави для формування та надіслання позивачу вимоги від 13 листопада 2018 №Ф-1097-51 про сплату боргу (недоїмки).

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, позивач не надав суду належних доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, в той час як відповідачі довели правомірність оскаржуваних рішень, а тому суд у задоволенні позову відмовляє повністю.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Відділу з питань надання адміністративних послуг Маневицької районної державної адміністрації Волинської області, Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3).

Відповідач Відділ з питань надання адміністративних послуг Маневицької районної державної адміністрації Волинської області (44600, Волинська область, Маневицький район, селище міського типу Маневичі, вулиця Незалежності, будинок 30).

Відповідач Головне управління ДФС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ).

Повне рішення суду буде складено 07 березня 2019 року.

Суддя В.Д. Ковальчук