Справа № 480/98/19
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2019-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2019 р. Справа № 480/98/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - ОСОБА_1,
представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом депутата Глухівської міської ради сьомого скликання, голови депутатської фракції "Воля народу" ОСОБА_5 до виконавчого комітету Глухівської міської ради про визнання рішення протиправним,-
В С Т А Н О В И В:
Депутат Глухівської міської ради сьомого скликання, голова депутатської фракції «Воля народу» ОСОБА_5 (далі - позивач, депутат Глухівської МР ОСОБА_5О.) звернувся до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Глухівської міської ради (далі - відповідач, виконавчий комітет Глухівської МР), в якій просив визнати протиправним рішення виконавчого комітету Глухівської МР від 18.12.2018 №348 «Про внесення змін до бюджету міста Глухова на 2018 рік».
Свої вимоги мотивував тим, що 18.12.2018 відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким внесено зміни до видаткової частини міського бюджету, та, зокрема, передбачено видатки на виплату заробітної плати та премій посадовим особам міської ради та виконавчого комітету.
З посиланням на ч.2 ст.19 Конституції України, ч.8 ст.78 Бюджетного кодексу України, п.23 ч.1 ст.26, п.п.1 п. «а» ч.1 ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», враховуючи, що питання внесення змін до бюджету вирішується виключно на пленарних засіданнях ради, зазначив, що оскаржуване рішення прийняте в неконституційний спосіб, та є таким, що явно виходить за межі повноважень виконавчих органів міської влади та є протиправним.
Ухвалою суду від 16.01.2019 вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання на 04.02.2019.
01.02.2019 від відповідача у справі до суду надійшов відзив на позовну заяву з письмовими доказами на обґрунтування своєї позиції (а.с.24-47), в якому представник просив відмовити у задоволенні позову у звязку з його безпідставністю.
Зазначив, що відповідно до пункту 10 рішення Глухівської міської ради від 12.07.2018 №336 «Про бюджет міста Глухова на 2018 рік» було надано право відповідачу при необхідності вносити зміни та уточнення до міського бюджету 2018 року з подальшим затвердженням міською радою.
Підставою для прийняття оскаржуваного рішення відповідача були направлені відповідні подання керівників структурних підрозділів Глухівської міської ради, а саме: управління соціального захисту населення, відділу молоді та спорту, управління житлово-комунального господарства та містобудування, територіального центру соціального обслуговування населення, Глухівського міського центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів, головного бухгалтера фінансового управління, відділу бухгалтерського обліку та звітності - на імя начальника фінансового управління міської ради, у звязку з незабезпеченістю на захищену статтю видатків міського бюджету - на виплату заробітної плати працівникам, зі своїми пропозиціями та розрахунками.
Для забезпечення своєчасної виплати заробітної плати працівникам згідно оскаржуваного рішення було зроблено перерозподіл виключно в межах видатків передбачених на виплату заробітної плати, згідно кошторисного призначення саме на цю статтю видатків, тобто відповідачем не було здійснено перерозподілу за рахунок інших статей бюджетного кошторису.
Таким чином, відповідач вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, з метою для яких ці повноваження визначенні законами та Конституцією України.
В судовому засіданні 04.02.2019 було оголошено перерву до 25.02.2019 з метою надання часу сторонам для підготовки відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив, надання додаткових доказів та пояснень (а.с.52-53).
25.02.2019 представник позивача подав до суду додаткові пояснення по суті справи (а.с.55-57), відповідно до яких просив позовні вимоги задовольнити. Зазначив, що посадові особи виконавчого комітету Глухівської МР при прийнятті оскаржуваного рішення вийшли за рамки наданих службових повноважень та не маючи на те законних підстав, внесли зміни до видаткової частини міського бюджету. Своїм рішенням виконавчий комітет зменшив фінансування ряду міських програм: забезпечення соціальними послугами за місцем проживання громадян, які не здатні до самообслуговування у звязку з похилим віком, хворобою, інвалідністю; забезпечення діяльності місцевих центрів фізичного здоровя «Спорт для всіх» та проведення фізкультурно-масових заходів серед населення регіону; надання дошкільної освіти, тощо.
При цьому, за рахунок зменшення фінансування соціальних програм для населення відбулося збільшення фінансового забезпечення посадових осіб виконавчого комітету Глухівської міської ради.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові та додаткових поясненнях. Відмітив, що право на звернення з даним позовом до суду зумовлено на підставі п.4 ч.1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».
Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Додатково відмітили, що ні позивачем, ні його представником не надано належного обґрунтування права на звернення з даним позовом до суду.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи та обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.8 ст. 78 Бюджетного кодексу України рішення про внесення змін до рішення про місцевий бюджет можуть бути ухвалені Верховною ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, відповідною місцевою радою з урахуванням положень статті 52 цього Кодексу, в разі необхідності перерозподілу бюджетних призначень між головними розпорядниками бюджетних коштів (за наявності відповідного обґрунтування) та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п.23 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, затвердження місцевого бюджету, внесення змін до нього; затвердження звіту про виконання відповідного бюджету вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.
При цьому, в судовому засіданні встановлено, що згідно п.10 рішення Глухівської міської ради Сумської області від 12.07.2018 №336 «Про бюджет міста Глухова на 2018 рік» на пленарному засіданні Глухівською міською радою надано право виконавчому комітету міської ради при необхідності вносити зміни та уточнення до міського бюджету 2018 року з подальшим затвердженням міською радою (а.с.42). Станом на момент розгляду справи дане рішення є чинним.
В кінці листопада 2018р. на адресу начальника фінансового управління Глухівської міської ради ОСОБА_4 було направлено ряд звернень (подань), у звязку з незабезпеченістю на захищену статтю видатків міського бюджету - на виплату заробітної плати працівникам, зі своїми пропозиціями та розрахунками щодо перерозподілу коштів , а саме: від начальника управління соціально-економічного розвитку від 29.11.2018 (а.с.31), в.о.начальника управління соціального захисту населення Глухівської МР від 29.11.2018 (а.с.32), начальника відділу молоді та спорту від 29.11.2018 (а.с.33-34), начальника управління житлово-комунального господарства та містобудування від 30.11.2018 (а.с.35), в.о.директора територіального центру соціального обслуговування населення від 30.11.2018 (а.с.36), директора Глухівського міського центру соціальної реабілітації дітей-інвалідів від 30.11.2018 (а.с.37), головного бухгалтера фінансового управління Глухівської МР від 30.11.2018 (а.с.38), начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності виконавчого комітету Глухівської МР від 03.12.2018 (а.с.39).
Розпорядженням міського голови від 07.12.2018 №239-ОД було скликано друге пленарне засідання девятої сесії міської ради сьомого скликання - 17.12.2018 та згідно п.2.8 винесено на розгляд другого пленарного засідання, крім іншого, питання про внесення змін до рішення Глухівської МР від 12.07.2018 №336 «Про бюджет міста Глухова на 2018 рік» (а.с.44). Однак, як встановлено в судовому засіданні, сесія 17.12.2018 не відбулась.
Відповідно до пп.1 п. «а» ч.1 ст.28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні»), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до власних (самоврядних) повноваження, які належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі бюджету, фінансів і цін, належать, серед іншого повноваження щодо складання проекту місцевого бюджету, подання його на затвердження відповідної ради, забезпечення виконання бюджету; щоквартальне подання раді письмових звітів про хід і результати виконання бюджету; підготовка і подання відповідно до районних, обласних рад необхідних фінансових показників і пропозицій щодо складання проектів районних і обласних бюджетів.
Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради (ч.6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Як вбачається з пояснень представників відповідача, з урахуванням вказаних норм та п.10 рішенням Глухівської МР Сумської області від 12.07.2018 №336 «Про бюджет міста Глухова на 2018 рік», на підставі отриманих звернень (подань), 18.12.2018 виконавчим комітетом Глухівської МР з метою внесення змін до видаткової частини міського бюджету прийнято оскаржуване рішення №348 «Про внесення змін до бюджету міста Глухова на 2018 рік» (а.с.11-12, 29-30), яке було подано на затвердження Глухівській міській раді. При цьому другим пунктом вказаного рішення було зазначено: фінансовому управлінню Глухівської міської ради врахувати передбачені цим рішенням зміни при підготовці проекту рішення міської ради "Про внесення змін до рішення Глухівської міської ради від 12.07.2018 №338 "Про бюджет міста Глухів на 2018 рік".
Розпорядженням міського голови від 18.01.2019 № 16-ОД «Про скликання другого пленарного засідання девятої сесії міської ради сьомого скликання» було скликано друге пленарне засідання девятої сесії міської ради сьомого скликання вже 31.01.2019, пунктом 2.21. якого внесено питання до розгляду на засіданні «Про внесення змін до рішення Глухівської міської ради від 12.07.2018 № 336 «Про бюджет міста Глухова на 2018 рік».
Однак, як вбачається з відзиву та пояснень представників відповідача сесія не була проведена.
Не погоджуючись з рішенням виконавчого комітету Глухівської МР від 18.12.2018 348 «Про внесення змін до бюджету міста Глухова на 2018 рік», позивач звернувся з даним позовом до суду, мотивуючи таке своє право тим, що позов подано депутатом Глухівської міської ради сьомого скликання на захист інтересів відповідної територіальної громади та виборців його виборчого округу з урахуванням ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».
При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині 2 статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Згідно ч.1 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках, встановлених законом, Уповноважений Верховної ОСОБА_3 України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із позовними заявами в інтересах інших осіб і брати участь у цих справах. При цьому Уповноважений Верховної ОСОБА_3 України з прав людини, державні органи, органи місцевого самоврядування повинні надати адміністративному суду документи та інші докази, які підтверджують наявність визначених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.4 ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник.
Позивач є депутатом Глухівської міської ради сьомого скликання, входить до складу органу місцевого самоврядування, але не є представником такого органу при зверненні до суду, враховуючи наступне.
Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.
За приписами статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»: представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення; загальний склад ради - кількісний склад депутатів ради, визначений радою відповідно до закону; склад ради - кількість депутатів, обраних до відповідної ради, повноваження яких визнано і не припинено в установленому законом порядку.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Підпунктом 4 пункту «а» частини 1 статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, звернення до суду про визнання незаконними актів органів виконавчої влади, інших органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальної громади, а також повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» від 11.07.2002 №93-IV (далі Закон України «Про статус депутатів місцевих рад») депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов'язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.
Статтею 11 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» передбачено, що у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право: 1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; 2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу; 3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення; 4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою; 5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов'язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.
При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.
Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об'єднаннями громадян.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.
У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.
Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об'єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов'язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.
У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.
Системний аналіз вказаних норм свідчить, що саме відповідні ради, а не окремі депутати є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені повноваженнями в силу Закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади. При цьому, із положень Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не вбачається, що депутат місцевої ради уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, або інтереси утворених нею комісій, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.
Така правова позиція міститься, зокрема, в постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №911/2173/17, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для суду при вирішенні даної справи.
Отже, позивач помилково вважає, що вимогами ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» йому надано право захищати в суді інтереси територіальної громади, оскільки вказана норма саме такого права не містить та витлумачена позивачем розширено.
Щодо порушених прав саме позивача відповідачем, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення, судом враховано, що ч. 1, ч. 3, ч. 4 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії.
До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.
Суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Тобто, як вбачається з вказаних норм, обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або законних інтересів особи на момент її звернення до суду.
При цьому, таке порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у відповідних законодавчих актах право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
Разом з тим, саме по собі порушення вимог закону рішенням суб'єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов'язковою умовою для цього є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів відповідним рішенням.
При цьому, суд також приймає до уваги правову позицію Конституційного Суду України, викладену в рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004, в якому Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.
Крім того, згідно з висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 право на захист належить особі, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Таким чином, обов'язковою умовою для задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.
Аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №363/3414/13-а.
Оскаржуване рішення є актом індивідуальної дії, тобто створює правові наслідки лише для конкретних осіб.
При цьому в обґрунтування порушення саме прав і законних інтересів ОСОБА_5 оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Глухівської МР, представник позивача посилається на те, що цей позов подано на захист прав позивача та прав малолітнього онука позивача, що мешкає в населеному пункті міста Глухів, права якого були порушені оскаржуваним рішенням, яким зменшено фінансування програм дошкільної освіти.
Однак, на переконання суду наведені обставини не вказують на порушення оскаржуваним рішенням виконавчого комітету Глухівської МР конкретних індивідуальних прав та охоронюваних законом інтересів саме ОСОБА_5, позивачем не доведено, яким саме чином таке рішення впливає безпосередньо на нього. Посилання щодо подачі позову на захист прав онука є також безпідставним, оскільки законними представниками малолітніх та неповнолітніх дітей, згідно ч.1 ст. 56 Кодексу адміністративного судочинства України, є їх батьки. Крім того, позивачем та його представником не наведено, в чому саме виявилось порушення прав онука винесенням оскаржуваним рішенням, які саме програми дошкільної освіти, фінансування на які було зменшено оскаржуваним рішенням, мають відношення до онука позивача. Більш того, як зазначав представник позивача, незважаючи на те, що оскаржуване рішення фактично вичерпало свою дію, визнання протиправним такого рішення за наявності додаткових обставин в майбутньому, може бути підставою для розпуску такого виконавчого комітету. Вказане вище, на переконання суду, виключає персоналізовані правові наслідки оскаржуваного рішення саме для позивача.
Відтак, позивачем та його представником не доведено, що оскаржуване ним рішення прийнято безпосередньо стосовно нього і що саме його відповідне право або охоронюваний законом інтерес є порушеним внаслідок прийняття такого рішення, що в свою чергу виключає матеріально-правову заінтересованість позивача.
При цьому, відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 522/3665/17.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що депутати міських рад не наділені повноваженнями вимагати усунення порушення законності шляхом індивідуального звернення до суду з адміністративним позовом, позивачем та його представником не доведено, що оскаржуване ним рішення прийнято безпосередньо стосовно нього і що саме його відповідне право або охоронюваний законом інтерес є порушеним внаслідок прийняття такого рішення, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити
Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 04.03.2019.

Суддя І.Г. Шевченко