Справа № 160/205/19
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2019-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

31 січня 2019 року м. Дніпросправа № 160/205/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 січня 2019 року (суддя Рябчук О.С., м. Дніпро, повний текст складено 09.01.2019 року) у адміністративній справі № 160/205/19, за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, про визнання протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

08.01.2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 через представника звернувся до суду з заявою про забезпечення адміністративного позову, в якому просив забезпечити адміністративний позов шляхом зупинки дії постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН2297/248/НП/СПТД-ФС/13 від 03.01.2019 року в розмірі 372300 грн.; просив на час розгляду справи зупинити дію постанови про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № ДН2297/248/АВ/ТД-ФС/13 від 03.01.2019 року в розмірі 558450 грн.; просив заборонити Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області звертати до примусового виконання постанову про накладання штрафу уповноваженими посадовими особами № ДН2297/248/НП/СПТД-ФС/13 від 03.01.2019 року та постанову № ДН2297/248/АВ/ТД-ФС/13 від 03.01.2019 року, до набрання законної сили рішенням суду у справі. Заява мотивована тим, що постанови Головного управління Держпраці є виконавчими документами, які можуть бути звернені до примусового виконання не дивлячись на судове оскарження постанов. Тобто, до закінчення судового розгляду правомірності винесення постанов про накладання штрафу, такі постанови можуть бути виконані та можуть бути стягнуті відповідні кошти.

Також 08.01.2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав позовну заяву з вимогами до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та прийняти нову, якою заяву задовольнити та забезпечити позов шляхом заборони вчиняти певні дії. Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення щодо забезпечення адміністративного позову. Апелянт зазначав, що інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій по відновленню порушеного права. Апелянт вказував, що у разі незабезпечення позову можуть відбутись незворотні дії, зокрема по стягненню в примусовому порядку штрафних санкцій.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову виходив з того, що в заяві про забезпечення не наведено відповідні обставини, які підтверджують існування ризику спричинення збитків або шкоду правам, інтернам, здоров'ю особам, не надано обґрунтування щодо очевидної небезпеки. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу. Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов'язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень. Судом першої інстанції вказано, що заявником не надано доказів того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або є очевидні ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Матеріалами заяви встановлено, що 03.01.2019 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області на підставі ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України винесено стосовно Фізична особа-підприємця ОСОБА_1 постанови № ДН2297/248/НП/СПТД-ФС/13 та № ДН2297/248/АВ/ТД-ФС-17 про стягнення штрафів за порушення трудового законодавства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно частин 1 та 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Забезпечення позову можливе, зокрема, за наявності мотивів та підстав, які доводять існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі. Забезпечення адміністративного позову можливе зокрема, за наявності мотивів та підстав, які доводять існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по адміністративній справі, така небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника повинна бути реальною, виражатися в конкретних діях та наслідках.

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Поряд з тим, згідно ст. 265 КЗпПУ посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації. Виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013 року, не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються, зокрема, органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).

Таким чином, існує загроза того, що постанови від 03.01.2019 року № ДН2297/248/НП/СПТД-ФС/13 та № ДН2297/248/АВ/ТД-ФС-17 будуть зверненні Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області до примусового виконання та сума штрафів у загальному розмірі 930750 грн., буде стягнута з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до вирішення спору по суті, до розгляду правомірності винесення постанов від 03.01.2019 року № ДН2297/248/НП/СПТД-ФС/13 та № ДН2297/248/АВ/ТД-ФС-17.

Заява про забезпечення позову має докази очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам, як і того, що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів. Доведено, що існує небезпека звернення Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області постанов від 03.01.2019 року № ДН2297/248/НП/СПТД-ФС/13 та № ДН2297/248/АВ/ТД-ФС-17 до примусового виконання. Повернення стягнутої суми штрафів у разі визнання оскаржуваних постанови протиправними матиме проблемний характер.

Дійсно, тільки під час розгляду справи по суті можливо отримати пояснення відповідача та встановити правомірність постанов Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області постанов від 03.01.2019 року № ДН2297/248/НП/СПТД-ФС/13, № ДН2297/248/АВ/ТД-ФС-17, однак з огляду на те, що постанови органів Держпраці є виконавчими документами та поза судовим порядком з позивача можуть бути стягнуті суми штрафів, наявна необхідність для забезпечення позову до набрання рішенням у справі законної сили.

Таким чином, на час подання позову та розгляду даної справи існують підстави для забезпечення позову, передбачені частиною 1 статті 151 КАС України, з огляду на те, що реалізація спірних постанов, які є обов'язковими до виконання, можуть призвести до заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції не вірно вирішено заяву про забезпечення адміністративного позову, підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову наявні та є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія не погоджується с висновками суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 315, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України судова колегія, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.01.2019 року скасувати та прийняту нове рішення, яким задовольнити заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зупинення дій постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу, а саме зупинити дію постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про накладення штрафу на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 за №ДН2297/248/НП/СПТД-ФС/13 від 03.01.2019 року, якою накладено штраф в розмірі 372 300 гривень, та зупинити дію постанови Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області за № ДН2297/248/АВ/ТД-ФС/14 від 03.01.2019 року, якою накладено штраф 558 450 гривень. Зупинення дії вказаних постанов Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області здійснити до набрання законної сили рішення суду у адміністративній справі №160/205/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Заборонити Головному управлінню Держпраці у Дніпропетровській області до набрання законної сили судового рішення у цій справі звертати до примусового виконання зазначенні постанови про накладення штрафу, а саме №ДН2297/248/НП/СПТД-ФС/13 від 03.01.2019 року та № ДН2297/248/АВ/ТД-ФС/14 від 03.01.2019 року.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник