Справа № 140/42/19
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/2183/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року (рішення ухвалено у м. Луцьку судом у складі головуючої судді Андрусенко О. О.) у справі № 140/42/19 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУПФУ у Волинській області) звернулось до суду з позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (далі УДВС ГТУЮ у Волинській області) про скасування постанови.

Позивач просив скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору від 18.12.2018 у розмірі 14 892 грн (ВП № 57934614).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 про стягнення виконавчого збору від 18.12.2018 у розмірі 14 892 грн ВП № 57934614.

Рішення суду першої інстанції оскаржило УДВС ГТУЮ у Волинській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального права, в результаті неправильного зясування обставин справи. Зазначає, що оскільки у встановлений законом строк для добровільного виконання рішення, позивачем не надано підтвердження повного виконання рішення суду, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто виконавчий збір. Вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на те, що при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору від 18.12.2018 державним виконавцем не були враховані приписи пункту 3 частини пятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», що виключає можливість стягнення виконавчого збору. Вказує, що виконавчий лист № 308/2018 носить зобов'язальний характер, оскільки містить вимогу про зобовязання вчинити певні дії, передбачає одноразовий характер виконання шляхом прийняття, реєстрації розрахункового листа та подачі органам Державного казначейства відповідних платіжних документів, а не стягнення періодичних платежів. Отже, в цьому випадку, виконання виконавчого листа відбувається в порядку, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», а не у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позивачу у задоволенні позову відмовити.

На апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало відзив, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки усі учасники справи в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, вважаючи, що таку може бути вирішено на підставі наявних в ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 18.12.2018 винесена без урахування та з порушенням пункту 3 частини пятої статті 27 Закону № 1404-VIII «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки виконавчий збір у цьому випадку не підлягає стягненню у звязку із виконанням рішення суду за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним відносинам, враховує таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.12.2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57934614 з виконання виконавчого листа № 308/2018, виданого 25.04.2018 Волинським окружним адміністративним судом про зобовязання ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Закону України від 23.12.2015 року № 900-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 04.05.2017 № 1147, виданої Ліквідаційною комісією Управління Міністерства внутрішніх справ України у Волинській області.

18.12.2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_1 прийнято постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 57934614, відповідно до якої постановлено стягнути з боржника, ГУ ПФУ у Волинській області, виконавчий збір у розмірі 14 892 грн.

Постанову про стягнення виконавчого збору від 18.12.2018 ГУ ПФУ у Волинській області отримало 26.12.2018.

29.12.2018 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило листом УДВС ГТУЮ у Волинській області про те, що виплата перерахованої пенсії ОСОБА_2 за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в розмірі 26 042,88 грн здійснюється в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Крім того, зазначило, що перерахований розмір пенсії в сумі 5096,31 грн виплачується щомісяця, починаючи з 01.01.2018.

Не погоджуючись із вказаною вище постановою про стягнення виконавчого збору, ГУ ПФУ у Волинській області оскаржило її до суду.

Відповідно до статті 2 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901-VI), держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі Закон № 1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин пятої, шостої статті 26 Закону № 1404-VІІІ, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з частинами першою, третьою та четвертою статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною пятою статті 27 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Крім того, згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що вирішення питання про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження є обов'язком державного виконавця, передбаченим частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VІІ.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що виконання судових рішень про стягнення коштів, боржником по яких є орган державної влади, здійснюється відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому згідно з пунктом 3 частини пятої статті 27 Закону «Про виконавче провадження» з органу державної влади в даному випадку не стягується виконавчий збір.

За змістом статті 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» дія даного Закону поширюється на випадки виконання рішень суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, за умови, якщо боржником є орган державної влади.

Як видно з матеріалів справи, виконавчий лист № 308/2018 виданий 25.04.2018, боржником по справі є ГУПФУ у Волинській області, тобто орган державної влади. Разом з тим, вищезазначений виконавчий лист містить вимогу про зобов'язання вчинити певні дії, а не стягнення коштів чи майна, що виключає можливість застосування норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» в процесі виконання судового рішення.

Виконавчий лист у даній справі виданий на виконання рішення зобов'язального характеру. Такий виконавчий лист передбачає одноразовий характер виконання шляхом перерахунку та виплати недоплаченої пенсії відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не стягнення періодичних платежів.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що норми пункту третього частини пятої статті 27 Закону «Про виконавче провадження» на спірні правовідносини не поширюються.

Посилання суду першої інстанції на необхідність врахування вимог постанови Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 «Про порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору, як на підставу для задоволення позову є необґрунтованими, оскільки дана постанова регулює, в тому числі, порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду після набрання чинності саме Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і на його виконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 161/7037/17, яка відповідно до вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Виходячи з системного аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки в цьому випадку виконання виконавчого листа відбувається в порядку, визначеним Законом України «Про виконавче провадження», а не у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, це є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись ст. 287, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2019 року у справі № 140/42/19 скасувати та прийняти постанову, якою позивачу в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_3
судді ОСОБА_4
ОСОБА_5