Справа № 805/773/17-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2019 року

Київ

справа №805/773/17-а

адміністративне провадження №К/9901/21662/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Стрелець Т. Г.,

суддів - Білоуса О. В., Желтобрюх І. Л.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу №805/773/17-а

за позовом ОСОБА_1 до Обласного центру медико-соціальної експертизи в Донецькій області про визнання протиправними рішення, зобов'язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року (головуючий суддя - Аляб'єв І.Г.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2017 року (колегія суддів у складі: головуючого судді - Компанієць І.Д., суддів: Сухарька М.Г., Ястребової Л.В.),

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Обласного центру медико - соціальної експертизи в Донецькій області у якому, із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

1.1. визнати протиправним рішення Центру медико - соціальної експертизи в Донецькій області № 1368 від 26 січня 2016 року щодо не встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності;

1.2. зобов'язати Центр встановити ОСОБА_1 ІІІ групу інвалідності;

1.3. зобов'язати Центр розробити для ОСОБА_1 індивідуальну програму реабілітації інваліда;

1.4. зобов'язати Центр виплатити на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди (упущену вигоду) у розмірі 6 229,10 гривень;

1.5. зобов'язати Центр виплатити на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 178 885 гривень.

2. Позовна заява мотивована тим, що відповідач, в порушення положень нормативно-правових актів щодо соціальної захищеності інвалідів в Україні, реабілітації інвалідів в Україні, встановлення інвалідності не прийняв рішення про встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності.

Вважає, що травма, отримана ним 13 серпня 2014 року, має стійкий характер, що призводить до порушень функцій організму. Оскільки відповідачем не прийнято рішення щодо встановлення ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності, позивач зазнав значних матеріальних втрат та моральних страждань. Просив задовольнити адміністративний позов.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2017 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

4. Рішення судів мотивовані тим, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені законом, а тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. Не погоджуючись з ухваленими по справі рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

6. Касаційна скарга аргументована тим, що медико-соціальна експертна комісію в акті огляду від 26 січня 2016 року № 1368 невірно визначила ступінь обмеження життєдіяльності позивача, у зв'язку з чим відмовила йому у встановленні групи інвалідності. При цьому, суди попередніх інстанцій не обґрунтували підстав для висновку про те, що стійке порушення функцій життєдіяльності, зокрема, збільшення часу на пересування, не означає обов'язкового встановлення інвалідності.

Стан здоров'я позивача відповідає критеріям встановлення третьої групи інвалідності, на що суди уваги не звернули.

Законодавство визначає лише три ступені обмеження життєдіяльності (помірно виражений, виражений або значно виражений), які відповідають трьом групам інвалідності. Тому у спірному випадку МСЕК протиправно визначила ступінь обмеження життєдіяльності позивача як незначний.

Обмеження життєдіяльності позивача полягає у тому, що він почав більше часу витрачати на пересування, що є критерієм для встановлення ІІІ групи інвалідності. При цьому, МСЕК не здійснило перевірку цієї обставини шляхом проведення спеціальних клінічних досліджень;

Діагноз «помірний млявий парез» відповідає помірному, а не незначному ступеню втрати життєдіяльності.

7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31 липня 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2017 року.

8. Верховний Суд ухвалою від 27 лютого 2019 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.

9. Відповідач надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

10. 01 грудня 2015 року постановою Військово-лікарської комісії ГУМВС України в Донецькій області по встановленню причинного зв'язку поранення, визнано наявність у колишнього начальника відділу ДАЇ з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району ОСОБА_1 вогнепального поранення, отриманого 13 серпня 2014 року лівої гомілки з наявністю чужорідних тіл, яке пов'язано із службовими обов'язками.

11. Відповідно до пункту 14 Акту № 14 «Про нещасний випадок», нещасний випадок стався в період проходження служби при виконанні ОСОБА_1 службових обов'язків.

12. 06 листопада 2015 року позивачу надане направлення на проходження медико-соціальної експертної комісії для встановлення ступені втрати працездатності.

13. 15 грудня 2015 року, позивач пройшов обласну медико-соціальну експертну комісію з приводу встановлення йому групи інвалідності та відсотка втрати працездатності у зв'язку із отриманим у зоні антитерористичної операції поранення.

14. Актом огляду медико-соціальною експертною комісією № 1368, зокрема у, пункті 30.4 Акту вказано про відсутність встановлення групи інвалідності. Цим же актом, позивачу встановлено 25 відсотків втрати працездатності.

15. Як вбачається з консультаційного висновку № 559 при обстеженні ОСОБА_1 ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України» дані для зміни рішення МСЕК щодо встановлення 25 відсотків втрати працездатності відсутні.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

16. Конституція України.

16.1. Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

17. Кодекс адміністративного судочинства України.

17.1. Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

18. Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року № 875 - ХІІ (далі - Закон № 875);

18.1. Частина перша статті 2. Інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

18.2. Частина перша статті 3. Інвалідність як міра втрати здоров'я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

18.3. Частина друга статті 6. Громадянин має право в судовому порядку оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його інвалідом.

19. Закон України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» від 06 жовтня 2010 року № 2961-IV (далі - Закон № 2961);

19.1. Абзац четвертий частини першої статті 1. Інвалідність - це міра втрати здоров'я у зв'язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Обмеження життєдіяльності - це помірно виражена, виражена або значно виражена втрата особою внаслідок захворювання, травми (її наслідків) або вроджених вад здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності нарівні з іншими громадянами.

19.2. Частина перша статті 1. Медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров'я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров'я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

20. Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317.

20.1. Пункт 3. Експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

20.2. Пункт 17. Експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

20.3. Пункт 18. Відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я.

21. Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317.

21.1. Пункт 11. Ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров'я яких пов'язане з виконанням ними трудових обов'язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури. Огляд потерпілого проводиться комісією за участю представника Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами та висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології або його відділення) про професійний характер захворювання.

21.2. Пункт 26. Особі, що визнана інвалідом, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності. I група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров'я інваліда та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

21.3. Пункт 27. Підставою для встановлення III групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями для встановлення III групи інвалідності є ступінь втрати здоров'я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у помірно вираженому I ступені: обмеження самообслуговування I ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності самостійно пересуватися I ступеня - здатність до самостійного пересування з більшим витрачанням часу, часткового пересування та скорочення відстані; обмеження здатності до навчання I ступеня - здатність до навчання в навчальних закладах загального типу за умови дотримання спеціального режиму навчального процесу і/або з використанням допоміжних засобів, за допомогою інших осіб (крім персоналу, що навчає); обмеження здатності до трудової діяльності I ступеня - часткова втрата можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне обмеження кваліфікації або зменшення обсягу професійної трудової діяльності більше ніж на 25 відсотків, значне утруднення в набутті професії чи працевлаштуванні осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії); обмеження здатності до орієнтації I ступеня - здатність до орієнтації в часі, просторі за умови використання допоміжних засобів; обмеження здатності до спілкування I ступеня - здатність до спілкування, що характеризується зниженням швидкості, зменшенням обсягу засвоєння, отримання та передавання інформації; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ступеня - здатність частково контролювати свою поведінку за особливих умов.

Інваліди III групи з помірним обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності за умови забезпечення у разі потреби засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.

22. Інструкція про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05 вересня 2011 року № 561.

22.1. Пункт 2.2. Здатність до пересування - це можливість ефективно пересуватися у своєму оточенні (ходити, бігати, долати перепони, користуватися особистим та громадським транспортом). Параметри оцінки - характер ходьби, темп пересування, відстань, яку долає хворий, здатність самостійно користуватись транспортом, потреба у допомозі інших осіб при пересуванні.

22.2. Пункт 1.4. Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, здійснення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

22.3. Пункт 1.10. При огляді у МСЕК проводяться: вивчення документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи; опитування хворого; об'єктивне обстеження та оцінка стану всіх систем організму, необхідних лабораторних, функціональних та інших методів дослідження усіма членами комісії.

23. Порядок встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого Наказ Міністерства охорони здоров'я України 05 червня 2012 року № 420 (далі - Порядок № 420).

23.1. Підпункт 2.13.4 При помірно виражених порушеннях функцій організму (ІІІ група інвалідності), якщо потерпілий може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з вираженим зниженням кваліфікації або із зменшенням обсягу виконуваної роботи або якщо він втратив здатність продовжувати професійну діяльність внаслідок помірного порушення функцій організму, але може у звичайних виробничих умовах продовжувати професійну діяльність нижчої кваліфікації, ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах 30 - 60 відсотків.

23.2. Пункт 2.13.5. При невстановленні інвалідності потерпілому на виробництві, якщо він може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці, що призводять до зниження заробітку, або якщо виконання його професійної діяльності вимагає більшого навантаження, ніж раніше, відсотки втрати професійної працездатності не повинні перевищувати 25 відсотків, а при поєднанні декількох травм або професійних захворювань - 40 відсотків.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

24. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

25. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

26. Системний аналіз наведених вище нормативно-правових актів дає підстави для висновків, що ступінь обмеження життєдіяльності є загальним критерієм як при встановленні інвалідності, так і при визначенні ступеня стійкої втрати професійної працездатності.

27. При цьому, для встановлення інвалідності, поміж іншого, має значення ступінь втрати професійної працездатності у відсотковому співвідношенні, який визначається медико-соціальними експертними комісіями відповідно до Порядку № 420.

28. Таким чином, суди вірно вказали, що обмеження життєдіяльності особи може мати такий ступінь, який не тягне встановлення інвалідності, а лише визначає ступінь стійкої втрати професійної працездатності, що і мало місце у спірному випадку.

29. Оскільки актом огляду медико-соціальною експертною комісією № 1368 позивачу встановлено 25 відсотків втрати працездатності, а для встановлення ІІІ групи інвалідності ступінь обмеження життєдіяльності особи встановлюється в межах 30 - 60 відсотків, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для встановлення інвалідності.

30. У зв'язку із наведеним, доводи касатора про те, що будь-яке обмеження життєдіяльності (в тому числі щодо швидкості пересування) автоматично означає необхідність надання особі статусу інваліда, є необґрунтованими.

31. Крім того, пунктом 3.4 Інструкції про встановлення груп інвалідності визначено перелік захворювань, за наявності яких особі надається ІІІ групи інвалідності.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у даному переліку відсутнє захворювання, яке діагностовано у позивача.

32. Аналіз норм Інструкції про встановлення груп інвалідності свідчить, що під час проведення медико-соціальної експертизи комісія не проводить власних досліджень, а лише проводить огляд особи та вивчає медичні документи, які складені лікувальним закладом, що направив особу на експертизу.

Відповідно, посилання касатора на те, що МСЕК протиправно не здійснило досліджень обсягу збільшення витрат часу на пересування, є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

33. Пунктом 2.13.5. Порядку № 420 визначено, що при невстановленні інвалідності потерпілому на виробництві, якщо він може у звичайних виробничих умовах виконувати професійну працю з помірним або незначним зниженням складності робіт, або із зменшенням обсягу виконуваної роботи, або при зміні умов праці, що призводять до зниження заробітку, або якщо виконання його професійної діяльності вимагає більшого навантаження, ніж раніше, відсотки втрати професійної працездатності не повинні перевищувати 25 відсотків, а при поєднанні декількох травм або професійних захворювань - 40 відсотків.

34. Як зазначено вище, позивачу встановлено 25 відсотків втрати працездатності, який встановлюється особам, що не визнані інвалідом.

35. Таким чином, у зв'язку з відсутністю медичних показань військово-лікарська комісія обґрунтовано відмовила позивачу в повторному направленні його для проходження експертизи.

36. Посилання касатора на те, що судами попередніх інстанцій не досліджено належним чином підстави відмови МСЕК встановити позивачу групу інвалідності за наявності відповідних розладів здоров'я та стійкої втрати працездатності, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров'я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційними повноваженнями відповідних комісій та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань.

Завданням суду, при розв'язанні зазначеного спору, є перевірка дотримання медико-соціальною експертною комісією встановленого законом порядку проведення експертизи та відповідність її дій та рішень положенням спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у даній справі.

37. Враховуючи те, що в ході судового розгляду судами не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача при винесенні оскаржуваного рішення, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

38. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанції.

39. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

40. З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

41. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв'язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

42. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 04 квітня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2017 року - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Г.Стрелець

Судді О.В.Білоус

І.Л.Желтобрюх