Справа № 1240/2418/18
Суддя: Ястребова Любов Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року справа №1240/2418/18

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Ястребової Л.В., суддів: Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року (повне судове рішення складено 12 листопада 2018 року у справі № 1240/2418/18 (суддя в І інстанції Шембелян В.С.) за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області (далі - УСЗН Попаснянської районної державної адміністрації , Управління, відповідач), в якому просила: визнати протиправними дії Управління Попаснянської районної державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_2 у взятті на облік, як внутрішньо переміщеної особи та зобов'язати відповідача взяти на облік як внутрішньо переміщену особу, та видати відповідну довідку.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з липня 2014 року і по грудень 2017 року мешкала у АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою ВПО. В грудні 2017 року повернулася до міста Попасна. Але її будинок був пошкоджений внаслідок артилерійського обстрілу і тому була вимушена зняти кімнату та фактично оселитися за адресою: АДРЕСА_1, де проживає і понині. 18 грудня 2018 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у зв'язку з вимушеною зміною постійного місця проживання із зазначенням обставин, що спричинили внутрішнє переміщення. Рішенням № 76/1 від 13.02.2018 відповідач відмовив їй у взятті на облік, як внутрішньо переміщеної особи з районів проведення антитерористичної операції, з підстав відсутності документів, що підтверджують спеціальний статус. У червні 2018 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації з заявою щодо роз'яснення підстав відмови у взятті її на облік як внутрішньо переміщеної особи. У своїй відповіді відповідач зазначав підстави відмови у взятті її на облік, як внутрішньо переміщеної особи. Позивач вважає відмову такою, що порушує її законні права, як внутрішньо переміщеної особи.

Рішенням Луганського окружного суду від 06 листопада 2018 року у справі №1240/2418/18 позов було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31.01.2018 та зобов'язано Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області розглянути заяву ОСОБА_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 31.01.2018 та видати позивачу довідку внутрішньо переміщеної особи.

Відповідач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів посилався на те, що заява позивача від 31.01.2018 розглянута і прийнято рішення (протокол № 76/1 від 13.02.2018). Наголошує на тому, що позивачу необхідно усунути недоліки та з новою заявою звернутися до УСЗН Попаснянської РДА. Вважає, що в діях відповідача щодо відмови 13.02.2018 відсутні будь-які протиправні дії.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи, вивчив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені наступні обставини.

Згідно копії паспорта позивача, місцем її постійного проживання (реєстрації) є м.Попасна Луганської області, пр. Леніна, 10 . (а.с. 8).

Відповідно довідки від 22.02.2016 № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, Управлінням соціального захисту населення Артемівської районної державної адміністрації Донецької області ОСОБА_2 взято на облік, як внутрішньо переміщену особу, фактичне місце проживання: АДРЕСА_2. Дата закінчення дії довідки 21.08.2016 року. (а.с. 63).

31.01.2018 року позивач звернулася до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної адміністрації із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, де зазначила фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 та обставини, що спричинили внутрішнє переміщення: проведення АТО та інші причини - стеля потребує ремонту, розірвана система опалення та ін. (а.с. 73-74).

Протоколом № 76/1 від 13.02.2018 відповідачем прийнято рішення відмовити ОСОБА_2 у реєстрації у Єдиній інформаційній базі про внутрішньо переміщених осіб України та видачі довідки, з причини відсутності документів, що підтверджує її спеціальний статус та рекомендовано позивачу надати документи, які підтверджують обставини, зазначені у статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», про що повідомити ОСОБА_2(а.с. 80).

12.06.2018 позивач звернулася до Управління із заявою надати письмову мотивовану відповідь, на якій підставі було відмовлено у отриманні статусу ВПО та які документи мались на увазі у протоколі № 76/1 від 13.02.2018 у п. 1 рішення комісії. (а.с. 15-16).

Листом від 12.07.2018 за № 2214/06/ відповідач надав роз'яснення щодо запитуваних питань та повідомив, що відмовлено в отриманні статусу внутрішньо переміщеної особи з наступних причин: відповідно до роз'яснень Агенства ООН у справах біженців: "Внутрішньо переміщеними особами називають людей, які змушені покинути свої місця проживання і тікати до інших регіонів своєї країни"; не підтверджені обставини зазначені у статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", а саме факт артилерійського обстрілу провулка Затишного (Леніна) у місті Попасна не зареєстрований у державних органах; відповідно до висновку наданого Вами акту обстеження технічного стану житлового приміщення "будинок придатний для житла". Документи у яких зафіксовано факт артилерійського обстрілу провулку Затишного (Леніна) у м. Попасна, або факт обстеження житлового приміщення у якому зазначено, що житло не придатне для проживання у результаті артилерійського обстрілу - відсутні. Комісія при прийнятті рішення керувалась Законом України від 20.10.2014 № 1704-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщеної особи» (зі змінами), постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (з роз'ясненнями) та надано копію заяви про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи, завірену належним чином, яка була розглянута згідно чинного законодавства. (а.с. 17).

Матеріали справи свідчать, що 20.09.2018 року позивачу було направлено листа за №2961/06, яким запропоновано звернутися до відповідача для отримання довідки внутрішньо переміщеної особи. (а.с. 81).

Згідно інформації УСЗН Попаснянської РДА від 03.10.2018 № 3147/06, отриманої з Єдиної інформаційної бази про внутрішньо переміщених осіб України, користувачем якої є управління соціального захисту населення Попаснянської райдержадміністрації, ОСОБА_2 з 22.02.2016 по теперішній час зареєстрована як внутрішньо переміщена особа у Артемівському районі Донецької області (а.с. 82).

При цьому, на виконання ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 повідомлено, що станом на 01.11.2018 ОСОБА_2, не перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб Управління відповідно до Закону «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». (а.с. 94).

Спірним у справі є наявність правових підстав для взяття позивача на облік як внутрішньо переміщену особу за заявою від 31.01.2018 року.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 20.10.2014 № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (далі - Закон № 1706-VII) закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до абзацу першого-третього частини першої статті 1 Закону № 1706-VII внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об'єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

За приписами ч. 2 ст. 4 Закону, підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1706-VII для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підстави, з яких заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи визначені ч. 10 ст. 4 Закону, а саме, заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо: відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону; у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення; у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті; докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці.

Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з'явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.

Механізм видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (далі - довідка), та надання цим особами щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, врегульований Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р.№ 509 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 509, довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

За приписами пункту 2 Порядку № 509 від 01.10.2014 для отримання довідки особа, яка переміщується, звертається із заявою встановленої форми до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад (далі - уповноважені органи).

Підставами для відмови у видачі довідки наведені в пункті 8 Порядку № 509, ними є: відсутність обставин, що спричинили переміщення особи з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції; втрата або викрадення документів, що посвідчують особу, яка переміщується, та підтверджують громадянство України, до їх відновлення.

З наведених вище положень законодавства слідує, що підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення, зокрема, залишення свого місця проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту.

Матеріали справи свідчать, що протоколом № 76/1 від 13.02.2018 вирішено відмовити ОСОБА_2 у видачі довідки за причини відсутності документів, що підтверджує її спеціальний статус та рекомендовано надати документи, які підтверджують обставини, зазначені у ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Рішення відповідача про відмову у видачі довідки відсутнє будь-яке конкретне обґрунтування відмови та роз'яснення, які саме документи необхідно надати позивачу для отримання довідки внутрішньо переміщеної особи. При цьому, відповідач листом від 20.09.2018 за № 2961/06 запрошує позивача звернутися до управління соціального захисту населення Попаснянської РДА для отримання такої довідки. Листи, направлені на запити позивача щодо підстав відмови у наданні статусу внутрішньо переміщеної особи містять неоднозначні відповіді.

Суд, задовольняючи позов ОСОБА_2 та зобов'язуючи відповідача розглянути заяву про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зазначив, що створені комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам не наділені повноваженнями приймати рішення про відмову у видачі довідки, що є помилковим.

Відповідно до ст..ст. 6, 13, 23 Закону України «Про місцеві державні адміністрації, ст.. 5 Закону України «Про військово-цивільні адміністрації», постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» розпорядження голови районного державної адміністрації-керівника військово-цивільної адміністрації Попаснянської районної державної адміністрації - Попаснянської районної військово-цивільної адміністрації було створено районну комісію з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Рішення відповідача, оформлене протоколом № 76/1 від 13.02.2018 року, підписано заступником голови комісії Н.П. Скребцовою, яка займає посаду начальника управління соціального захисту населення.

Отже, заява позивача була розглянута та по ній прийнято рішення, яке оформлене протоколом № 76/1 від 13.02.2018

Позивач у позові просить суд зобов'язати Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області взяти її на облік як внутрішньо переміщену особу та видати відповідну довідку, на що суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Повноваження щодо призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача і суд не може підміняти цей орган або перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У рішенні по справі «Класс та інші проти Німеччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому рішення суду про зобов'язання відповідача призначити позивачу пенсію є формою втручання у повноваження.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завданням правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Фактично суд зв'язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 КАС України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб'єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації, оформлене протоколом № 76/1 від 13.02.2018 року; зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення судом першої інстанції прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року у справі № 1240/2418/18 - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправними дії та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, оформлене протоколом № 76/1 від 13.02.2018 року.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Попаснянської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення - 05 березня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Л.В. Ястребова

Судді І.Д. Компанієць

Е.Г. Казначеєв