Справа № 296/8940/17
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

05 березня 2019 року

Київ

справа №296/8940/17

провадження №К/9901/3791/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Н.В. Коваленко,

суддів: Я.О. Берназюка, М.І. Гриціва,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області, Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Касаційна скарга разом з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження надійшла 06 лютого 2019 року до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України, який набрав чинності 15 грудня 2017 року на підставі Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті касаційна скарга направлена до суду 01 лютого 2019 року.

Ухвалою від 11 лютого 2019 року Верховний Суд залишив без руху касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області, оскільки причини пропуску строку на касаційне оскарження визнані неповажними. Надав строк десять днів з дня вручення копії ухвали для усунення цього недоліку шляхом звернення до суду із заявою, в якій вказати інші підстави для поновлення строку.

Копію ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху скаржник отримав 18 лютого 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

На виконання вимоги ухвали 28 лютого 2019 року від Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку скаржник вказує на те, що повне рішення суду апеляційної інстанції отримав 02січня 2019 року, що підтверджується копією поштового конверта про його направлення з відбитками поштових штемпелів та штрихкодовим ідентифікатором, роздруківкою із сайту ПАТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень. Враховуючи, що касаційну скаргу подано протягом тридцяти днів з для вручення повного судового рішення апеляційного суду, що відповідає вимогам частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України, просить поновити строк на касаційне оскарження

Відповідно до частини другої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.

З касаційної скарги вбачається, що Головне управління Державної фіскальної служби в Житомирській області оскаржує постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року за наслідками перегляду рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2018 року. Предметом розгляду у цій справі є оскарження дій суб'єкта владних повноважень щодо призначення одноразової грошової допомоги.

Частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, пунктом 7 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.

Згідно із пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Тлумачення частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що малозначна справа є такою у силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України розміщена в розділі 1 Загальних положень Кодексу адміністративного судочинства України, то вона поширюється і на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

За правилами пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, передбачені пунктом 2 частини п'ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України виняткові обставини відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може будь також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Керуючись статтями 328, пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

1. Поновити Головному управлінню Державної фіскальної служби в Житомирській області строк на касаційне оскарження рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2018 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26 квітня 2018 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби в Житомирській області, Державної фіскальної служби України про визнання бездіяльності протиправною і зобов'язання вчинити дії.

3. Надіслати Головному управлінню Державної фіскальної служби в Житомирській області копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя М.І. Гриців