Справа № 640/3454/19
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

06 березня 2019 року м. Київ № 640/3454/19

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Клочкова Н.В., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації,

Київської міської державної адміністрації

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач. Адреса: АДРЕСА_1) до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (надалі - відповідач 1, адреса: 02094, м. Київ, бульвар Праці, буд. 1/1), Київської міської державної адміністрації (надалі - відповідач 2, адреса:01044, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36), в якій позивач просить:

- визнати дії Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та Київської міської державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у наданні житлового приміщення як особі, що потребує поліпшення житлових умов, житлового приміщення на пільгових умовах - незаконними;

- зобов'язати Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію та Київську міську державну адміністрацію розглянути питання щодо зміни черговості надання позивачу житлового приміщення, як особі, яка потребує поліпшення житлових умов, житлового приміщення на пільгових умовах, з моменту виникнення пільги, а саме з 12 березня 2007 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач послалась на наступні доводи:

- те, що вона разом зі своєю родиною з 1982 року проживає в гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1;

- з 1982 року позивач працювала на Дарницькому вагоноремонтному заводі 26 років;

- з 23 червня 1987 року позивач та члени її родини перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов за місцем реєстрації в Дніпровському районі міста Києва на загальних підставах, а з 14 травня 2018 року - на пільгових умовах за категорією «Ветеран праці». Проте, як зазначає позивач у своїй позовній заяві, до категорії «Ветеран праці» її віднесено ще у 2007 році;

- протягом 2017-2018 років позивач написала одинадцять звернень на адреси відповідачів та отримала відповіді, з яких вбачається, що ані Київська міська державна адміністрація, ані Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація не мають на балансі житла, проте в кожній відповіді номер черги зазначений різний.

Крім того, позивач вказує й на те, що в чергу на пільгових умовах її поставили лише в 2018 році, хоча статус «Ветерана праці» вона отримала в 2007 році.

Як зазначено у позовній заяві, родина позивача складається з чотирьох осіб, які офіційно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, а саме: позивач, її колишній чоловік та двоє дорослих синів, які мають родини, що також мешкають разом з ними. Фактично в двох кімнатах площею 30,00 кв.м мешкають чотири окремі родини.

Позивач вважає дії відповідачів, які полягають у відмові у наданні житлового приміщення як особі, що потребує поліпшення житлових умов, житлового приміщення на пільгових умовах, протиправними, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з позовною заявою.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Так, у відповідності до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Абзацом 2 пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі термін публічно - правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під суб'єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В той же час, частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу не надання позову житлового приміщення з метою поліпшення житлових умов останньої та її родини, зокрема, позивач не погоджується з діями відповідачів щодо відмови у наданні їй житлового приміщення, як особі, що потребує поліпшення житлових умов.

Суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржуючи дії відповідачів, позивач посилається виключно на порушення її житлових прав.

Отже, правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно з правовідносин, пов'язаних з житловими правами, тобто спір між ними виник не у зв'язку із виконанням або невиконанням суб'єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій, в тому числі, делегованих.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки позивач вбачає у наслідках, які спричинені діями відповідачів, порушення, пов'язані саме з реалізацією своїх житлових інтересів щодо поліпшення житлових умов шляхом надання їй житлового приміщення на пільгових умовах, визнання таких дій протиправними та зобов'язання вчинити дії є способом захисту саме житлових прав та інтересів позивача.

Таким чином, з урахуванням положень діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що спір у справі між сторонами виник поза межами публічно-правових правовідносин, а отже віднесений до юрисдикції відповідного місцевого загального суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

За таких підстав та з урахуванням того, що спір між сторонами виник не у зв'язку з виконанням або невиконанням суб'єктом владних повноважень публічно - владних управлінських функцій та не віднесений до юрисдикції Окружного адміністративного суду міста Києва, приходжу висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Крім того, суд роз'яснює позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 160-162, частинами 1, 6 статті 170, статтею 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії - відмовити.

2. Роз'яснити ОСОБА_1, що повторне звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

3. Роз'яснити ОСОБА_1, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду.

4. Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати особі, що звернулась із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Н.В. Клочкова