Справа № 460/232/19
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 березня 2019 року м. Рівне №460/232/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження за позовом

ОСОБА_1
доВолодимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області
про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій., -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1О.) звернувся до суду з позовом до Володимирецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області (далі - відповідач), в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Володимирецького об'єднане Управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобовязати Володимирецьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити пенсію за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02.01.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є потерпілим від наслідків Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Вважає протиправною бездіяльність відповідача в частині не призначення з 02.01.2019 пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Наголосив, що ним подано всі необхідні документи для призначення вказаної пенсії. Зазначає, що така відмова є протиправною, та незаконною, що і стало підставою для звернення до суду. З огляду на наведене, позивач просив суд, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На адресу суду 01.03.2019 вх.3733/19 від відповідача надійшов відзив, в якому зазначено, що позивач немає права на призначення пенсії, оскільки період проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 складає 3 роки 9 місяців 19 днів. Позивачем надана довідка №500 від 11.12.2018, видана ВП «Рівненською АЕС» про шкідливі умови праці по списку №2 за період роботи з 13.03.1989 по 24.04.2018. Відповідно право на пенсію згідно ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення позивач набуде після досягнення 55 років. Оскільки Володимирецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області на виконання своїх повноважень діяло в межах та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, не порушуючи ст. 19 Конституції України, а тому й підстав для призначення пенсії позивачу не було. З підстав наведених у відзиві, відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 07.02.2019 прийнято дану позову заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується копією посвідчення Серії В-I №019856, виданого 28.11.1994(а.с.7, 8, 10).

Відповідно до довідок №5925/05 та №5926/05 виданих виконавчим комітетом Вараської міської ради від 10.12.2018, позивач з 11.01.1991 по 05.01.1994, з 11.01.1994 по даний час був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, м-р ОСОБА_2, буд.44/2, к.4(а.с.19-20).

Відповідно до копії трудової книжки позивач працював з 15.07.1986 по 26.08.1986 у колгоспі ОСОБА_3, а з 02.09.1986 по 15.02.1987 навчався в Львівському СПТУ-52, з 31.03.1987 по 31.08.1987 працював в локомотивному депо Львів-Запад, тобто не на території радіоактивного забруднення. З 29.10.1987 по 27.12.1988 позивач працював в Маневицькому районному комбінаті, тобто на території гарантованого добровільного відселення. З 13.03.1989 по 24.04.2018 позивач працював на Рівненській АЕС(а.с.15-17).

Згідно із довідки Цмінівської сільської ради від 03.01.2019 №32, позивач з дня народження по 02.07.1989 був зареєстрований та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3, яке згідно із постанови КМУ від 23.07.1991 №106 належить до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС(а.с.18).

Позивач з досягненням 54 років, звернувся до Володимирецького об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області із заявою про призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Однак, відповіддю від 18.01.2019 відповідач зазначив, право на пенсію згідно ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення позивач набуде після досягнення 55 років. Період проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю на 01.01.1993 (як того вимагає закон) складає 3 роки 9 місяців 19 днів, а тому позивач немає права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, в частині не призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Як встановлено ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.03.2003, який набрав чинності 01.01.2004 (далі - Закон України №1058-ІV від 09.03.2003) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Пунктом 13 Перехідних положень Закону України №1058-ІV від 09.03.2003 передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Тобто, вказаними нормами надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом України №1058-ІV від 09.03.2003 або спеціальним Законом України №796-XII від 28.02.1991.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон України №796-XII від 28.02.1991 ).

Згідно із ст.55 Закону України №796-XII від 28.02.1991, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" , за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Абзацом 5 пункту 2 ч.1 ст. 55 Закону України №796-XII від 28.02.1991 передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Крім того, абзацом 6 зазначеного пункту передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01. 1993 не менше 3 років та зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 та 2 роки відповідно встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п'ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Так, наявними матеріали справи підтверджено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, з досягненням 54 років звернувся до відповідача щодо призначення пенсії, із зниженням пенсійного віку на 6 років, згідно із ст.55 Закону України №796-XII від 28.02.1991.

Відповідно до копії трудової книжки позивач працював з 15.07.1986 по 26.08.1986 у колгоспі Зоря Комунізму (с. Цміни).

Позивачем дотримано положення вказаного Закону про постійне проживання або постійну роботу у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року, незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Отже, до позивача застосовується початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Водночас позивач посилається на те, що робота у м. Львові мала змінний характер, він працював два дні, а наступних чотири мав вихідні, які проводив вдома в с. Цміни. У Львівському СПТУ-52 він фактично не навчався, та згодом був відрахований за прогули.

Зазначив, що з 11.01.1991 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4 (м. Вараш). З 13.03.1989 по 24.04.2018 позивач працював на Рівненській АЕС. Працевлаштувавшись на Рівненській АЕС був змушений зареєструватися у м. Кузнецовськ, оскільки постановлення на квартирний облік було обовязковою умовою для працівників атомної електростанції. Водночас, будучи зареєстрованим та працевлаштованим у м. Кузнецовськ він фактично зі своєю сімєю проживав у с. Цміни. Лише восени 1994 року завершивши ремонт квартири, позивач із сімєю переїхав на проживання до м. Кузнецовськ.

На підтвердження вказаних обставин позивач долучив нотаріально завірені заяви свідків ОСОБА_4, ОСОБА_2

З цього приводу суд звертає увагу на таке.

Підпунктом 5 п. 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок) зазначено, документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Так, згідно із довідки Цмінівської сільської ради від 03.01.2019 №32, позивач з дня народження по 02.07.1989 був зареєстрований та постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3, яке згідно із постанови КМУ від 23.07.1991 №106 належить до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС.

Також довідками №5925/05 та №5926/05 виданими виконавчим комітетом Вараської міської ради від 10.12.2018 підтверджено, що позивач з 11.01.1991 по 05.01.1994, з 11.01.1994 по даний час, був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, м-р ОСОБА_2, буд.44/2, к.4, тобто в зоні посиленого радіологічного контролю.

Водночас, копіями трудових книжок, довідок органів місцевого самоврядування, які долучені до матеріалів справи, не підтверджено період постійного проживання (роботи) позивача на територіях радіоактивного забруднення, а саме у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років та зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років відповідно, з 02.07.1989 року по 01.01. 1993 року.

Суд погоджується із доводами ОСОБА_1, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання особи у зоні гарантованого добровільного відселення. Проте, враховуючи відсутність інших належних та допустимих доказів на підтвердження періоду постійного проживання (роботи) позивача на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі органів місцевого самоврядування (підприємств, установ, організацій) не може бути підставою для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону, як того вимагає Порядок.

Крім того, суду необхідно зазначити, що долучені до матеріалів справи нотаріально засвідчені заяви осіб ОСОБА_2, ОСОБА_4 в силу КАС України не можуть розцінюватися як показання свідків. Водночас суд зазначає, що заяви вказаних осіб не можуть підтверджувати факт постійного проживання (роботи) ОСОБА_1 на території радіоактивного забруднення, оскільки вказують на його періодичність.

Більше того, суд звертає увагу, що долученим рішенням Володимирецького районного суду від 04.06.2008, суд встановив факт проживання сина позивача в період з жовтня 1988 по жовтень 1994 у с. Цміни. Однак, вказаним рішенням суду не встановлено факту проживання сина позивача ОСОБА_5 із його батьком (позивачем по справі), за період з жовтня 1988 року по жовтень 1994 року. Поміж тим, у вказаному рішенні зазначено, що з 29.10.1988 по 25.12.1990 ОСОБА_5 проживав і був прописаний із своєю матірю у с. Цміни, що стверджується відповідною довідкою.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку, що період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення та зоні посиленого радіологічного контролю є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 6 років, відповідно до ст. 55 Закону України №796-XII від 28.02.1991.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Володимирецького об'єднане Управління Пенсійного фонду України Рівненської області щодо призначення пенсії за віком, із зниженням пенсійного віку, відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобовязання Володимирецьке об'єднане Управління Пенсійного фонду України Рівненської області призначити пенсію за віком, із зниженням пенсійного віку згідно із ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 02.01.2019, - не підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинення певних дій - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 07 березня 2019 року.

Суддя Зозуля Д.П.