Справа № 120/4836/18-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 лютого 2019 р. Справа № 120/4836/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Вільчинського О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка І.В.,

представників відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання звіту помилковим, визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі - ФОП ОСОБА_3, позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області, контролюючий орган, відповідач) про визнання звіту помилковим, визнання протиправною та скасування вимоги.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що є пенсіонером по інвалідності ІІІ групи загального захворювання, а відтак відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "По збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" звільнений від сплати єдиного внеску. Вважає, що підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах є укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, а не подання звіту "Про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску. Звертає увагу, що відповідний договір з ним не укладався. Зазначає, що відповідач своїми діями, а саме нарахуванням заборгованості зі сплати єдиного внеску порушив його законні права та інтереси.

Ухвалою судді Вінницького окружного адміністративного суду від 02.01.2019 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Вінницького окружного адміністративного суду від 22.01.2019 за вказаним позовом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін на 14.02.2019. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечень.

У встановлений строк відповідач подав відзив на позов (вх. 8534 від 12.02.2019), у якому поданий позов вважає безпідставним та необґрунтованим. Свою позицію мотивує тим, що згідно з даними ІС "Податковий блок" ФОП ОСОБА_3 не є платником єдиного соціального внеску з 14.09.2006 по 31.10.2020, оскільки має ознаку "ФО-інвалід". Поряд із цим, як зазначає відповідач, платником було подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік №, відповідно до якого самостійно визначено базу нарахування єдиного внеску на суму сплати 8448 грн. Вказана сума платником сплачена не була, внаслідок чого виникла недоїмка. У зв'язку із виникненням недоїмки та відповідно до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" сформовано вимогу про сплату боргу від 08.01.2019. З огляду на викладене просить відмовити в задоволення позову.

За клопотанням позивача ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.02.2019 розгляд справи відкладений на 28.02.2019.

21.02.2019 на адресу суду від ФОП ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив за вх. № 10278, у якій позивач зазначає, що звільнений від сплати за себе єдиного внеску та може сплачувати останній виключно на умовах добровільної участі у системі загальнообовязкового державного соціального страхування. Вказує, що не звертався із заявою про укладення договору щодо добровільної участі у загальнообовязковому державному соціальному страхуванні, не укладав та не підписував такого договору.

Правом на подання заперечень проти відповіді на відзив контролюючий орган не скористався.

Позивач в судове засідання, призначене на 28.02.2019, не прибув, подавши клопотання про проведення останнього за його відсутності.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали свою правову позицію, просили відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа-підприємець 21.12.2006. З 21.11.2013 позивачеві присвоєно інвалідність III групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 21.11.2013, що видано Пенсійним фондом України, терміном дії довічно. Відповідно до довідки Бершадського обєднаного управління ПФУ Вінницької області ОСОБА_3 перебуває на обліку та отримує пенсію по інвалідності.

Встановлено також, що 19.01.2018 ОСОБА_3 подав до контролюючого органу звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017. Відповідно до вказаного звіту позивач визначив собі зобовязання зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2017 рік у сумі 8448 грн. Згодом позивач подав до контролюючого органу заяву про зняття вказаного звіту за 2017 рік, оскільки є пенсіонером по інвалідності.

08.01.2019 ГУ ДФС у Вінницькій області сформувало вимогу № Ф167301-51 зі сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2017 рік на загальну суму 8448 грн.

Позивач, не погодившись вимогою про сплату боргу, вважаючи, що він є звільнений від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд виходить з того, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон №2464-VI.)

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Виключно Законом №2464-VI визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (ч. 2 ст. 2 Закону №2464-VI).

Відповідно до абз. 3 п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-V платниками єдиного внеску фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

За приписами п.п. 3 п. 1 розділу ІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449) платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз змісту вказаних норм права дає суду підстави вважати, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що виключення з вказаної категорії осіб становлять тільки ті фізичні особи-підприємці, які добровільно беруть участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування встановлений у ч. 3 ст. 10 Закону № 2464-VI, а саме особи, зазначені у частині першій цієї статті, подають до органу доходів і зборів за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Орган доходів і зборів, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, органом доходів і зборів в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналогічний порядок добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування передбачений у розділі V Інструкції №449.

Таким чином, підставою для нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на добровільних засадах є укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У той же час, подання особою "Звіту про суму нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску" не свідчить про добровільну участь особи у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів звернення позивача із заявою про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування та відповідно укладання з ним договору про добровільну участь.

Відтак, враховуючи те, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію по інвалідності та звільнений від сплати єдиного внеску в силу вимог ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI, а договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування не укладав, він не має обов'язку щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у сумі 8448 грн.

Зазначене також узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 20.03.2018 у справі №805/2195/17-а.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач зобов'язаний сплатити самостійно нараховану суму єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, незважаючи на помилковість подання ним такої звітності, оскільки відсутність норми закону, яка врегульовує внесення виправлень до звіту про суми нарахованого єдиного внеску або його відкликання платником, не може спричиняти звуження прав людини і громадянина, або спричиняти понесення ним невиправданих матеріальних втрат.

Зважаючи на те, що чинним законодавством України не передбачено можливості платником єдиного соціального внеску здійснити виправлення помилки у Звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску після закінчення звітного періоду, та приймаючи до уваги те, що у вказаному вище звіті позивач помилково вказав суми нарахованого єдиного внеску, оскільки має пільгу по сплаті відповідного внеску, тому суд дійшов висновку, що відповідач протиправно нарахував позивачу борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 8448 грн. відповідно до оскаржуваної вимоги.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу від 08.01.2019 № Ф-167301-51 та вважає її такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним звіту зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за 2017 рік, то вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

В силу ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

В даному випадку, на переконання суду, ефективним способом захисту прав позивача буде саме скасування вимоги про сплату боргу від 08.01.2019 № Ф-167301-51 на суму 8448 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов'язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв'язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати, понесені позивачем у даній справі, підлягають відшкодуванню в сумі 352,40 грн., пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73- 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Вінницькій області про сплату боргу (недоїмки) від 08.01.2019 № Ф-167301-51.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Cтягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Вінницькій області судовий збір у сумі 352,40 (триста п'ятдесят дві гривні сорок копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (24300, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1)

Головне управління ДФС у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, )

Рішення у повному обсязі виготовлено 06.03.2019

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович