Справа № 295/15284/18
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 295/15284/18

Головуючий у 1-й інстанції: Полонець С.М.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

05 березня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

представника позивача: ОСОБА_2;

відповідача: Талька М.І.;

представника відповідача: Олефіра О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області в особі державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Житомирській області Талька Максима Ігоровича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення стягнення,

В С Т А Н О В И В :

в листопаді 2018 року позивач - ОСОБА_5 звернулась до Богунського районного суду м. Житомира з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області в особі державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Житомирській області Талька Максима Ігоровича про визнання незаконною та скасування постанови про накладення стягнення.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 11.12.2018 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідач та представник відповідача заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що в результаті перевірки, проведеної державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Житомирській області Тальком М.І., було встановлено, що ОСОБА_5 здійснила самовільне зайняття прибудинкової земельної ділянки загальною площею 0,0240 га із земель комунальної власності шляхом встановлення паркану, що призвело до порушення прав третіх осіб, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідно до ч. 3 ст. 42 ЗК України.

На момент перевірки право власності або право користування земельною ділянкою площею 0,0240 га за ОСОБА_5 не було зареєстровано, що є порушенням ст. ст. 125, 126 ЗК України. Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) ОСОБА_5 було відсутнє, що у відповідності до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" свідчило про факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,0240 га.

За результатами перевірки державним інспектором було складено наступні матеріали: акт обстеження земельної ділянки; акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; припис; протокол про адміністративне правопорушення; постанова про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 09.10.2018 року позивач була повідомлена про час та місце розгляду адміністративної справи, однак від підписання протоколу відмовилася.

Постановою державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель у Житомирській області Талька М.І. від 29.10.2018 року №571-ДК/0302По/08/01/-18 ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, доведено правомірність винесеної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду першої інстанції, зазначаючи наступне.

Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Спірним в даній справі є правомірність прийняття відповідачем постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, наявність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення у вигляді самовільного зайняття земельної ділянки, передбаченого ст. 53-1 КУпАП, дотримання порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Стаття 53-1 КУпАП передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно ч. 2 ст. 188 Земельного кодексу України порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом, яким є Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель".

Відповідно до ст. 2 Закону №963-IV одним з основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

Положеннями ст. 9 зазначеного Закону визначено, що Державний контроль за використанням та охороною земель, дотримання вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюється, зокрема, шляхом проведення перевірок.

Згідно статті 10 Закону України №963-IV до повноважень державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель належить право в тому числі: складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Згідно вимог статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Статті 125 та 126 Земельного кодексу України вказують на момент виникнення права на земельну ділянку, який пов'язується з необхідністю оформлення речових прав на земельну ділянку та прямо не передбачають відповідальності за порушення порядку оформлення речових прав на земельну ділянку.

Поняття самовільного зайняття земельної ділянки міститься у ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та визначається як будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Як зазначено у постанові, за згадане порушення, тобто порушення вимог ст. 125 - 126 ЗК України, передбачена відповідальність згідно з ст. 53-1 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.

Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №571-ДК/0392По/08/01/-18 від 09.10.2018 року було встановлено, що ОСОБА_5 здійснила самовільне зайняття прибудинкової земельної ділянки загальною площею 0,0240 га із земель комунальної власності.

Сам факт користування спірною земельною ділянкою позивачем не заперечується. При цьому, правовстановлюючі документи на вказану земельну ділянку у ОСОБА_5 відсутні.

Колегія суддів критично оцінює посилання позивача на те, що земельна ділянка зайнята нею не самовільно, а одержана нею внаслідок відчуження попереднім землекористувачем, оскільки використання позивачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів фактично і є самовільним зайняттям земельної ділянки.

Таким чином, оскільки на момент перевірки право власності або право користування земельною ділянкою площею 0,0240 га за ОСОБА_5 не було зареєстровано, а рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) ОСОБА_5 було відсутнє, у відповідача, як суб'єкта владних повноважень, були наявні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком суду І інстанції, що в даному випадку мало місце подія - самовільне зайняття прибудинкової земельної ділянки площею 0,0240 га із земель комунальної власності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при складанні оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення на позивача державний інспектор у сфері контролю за використанням та охороною земель у Житомирській області діяв у межах повноважень та з дотримання положень відповідного законодавства, а отже відсутні підстави для визнання постанови протиправною.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 11 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.