Справа № 826/7551/18
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 березня 2019 року № 826/7551/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого Бояринцевої М.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1О.) з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач та/або контролюючий орган) та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві №60/26-50-13-02-35/НОМЕР_1 від 30.09.2017 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.05.2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/7551/18 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників сторін.

Мотивуючи позовні вимоги позивач, серед іншого зазначає, що рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві №60/26-50-13-02-35/НОМЕР_1 від 30.09.2017 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 є протиправним, оскільки законодавчо визначених підстав для його прийняття відсутні, сплата єдиного внеску здійснювалася ним вчасно, висновок контролюючого органу про наявність податкового боргу є помилковим.

Відповідач подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В подальшому, позивачем подано письмові пояснення по суті спору, що долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Рішенням Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві №60/26-50-13-02-35/НОМЕР_1 від 30.09.2017 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку анульовано реєстрацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 на підставі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - абзац 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298, абзацу 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються нормами глави І розділу ХІV Податкового кодексу України «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» (далі - ПК України).

Як слідує зі змісту спірного рішення підставою для його прийняття стали норми абзацу 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 298.1 статті 298 ПК України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

В свою чергу, підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Абзацом 2 пункту 294.1 статті 294 ПК України передбачено, що податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду (п. 294.2 статті 294 ПК України).

Приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Абзацом 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України встановлено, що платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Разом з цим, реєстрація суб'єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку (п. 299.1 ст. 299 ПК України).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, в розрізі приписів пункту 299.2 статті 299 ПК України, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Відповідно до пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв'язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;

2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;

3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;

4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Аналізуючи наведені положення норм ПК України суд приходить до висновку, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є наявність податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Як стверджує відповідач станом на 30.09.2017 року за позивачем обліковується податковий борг протягом двох послідовних кварталів зі сплати єдиного податку.

На підтвердження вказаних обставини контролюючий органом надано до суду інтегровану картку платника податків - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1.

В свою чергу, як слідує з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано до контролюючого органу податкові декларації платника єдиного податку за 2017 рік, а саме: декларація від 01.02.2017 року за реєстраційним номером звітний період 4 квартал 2016 року; декларація від 04.05.2017 року за реєстраційним номером звітний період 1 квартал 2017 року; декларація від 07.08.2017 року за реєстраційним номером звітний період 2 квартал 2017 року; декларація від 02.11.2017 року за реєстраційним номером 119896 звітний період 3 квартал 2017 року; декларація від 02.02.2018 року за реєстраційним номером звітний період 4 квартал 2017 року.

В матеріалах наявні наступні копії платних доручень: платіжне доручення №113 від 13.02.2017 року про сплату єдиного податку фізичних осіб за 4 квартал 2016 року у сумі 15 955, 32 грн.; платіжне доручення №122 від 15.05.2017 року про сплату єдиного податку фізичних осіб за 1 квартал 2017 року у розмірі 12 974, 47 грн.; платіжне доручення №130 від 14.08.2017 року про сплату єдиного податку фізичних осіб за 2 квартал 2017 року у розмірі 19 274, 49 грн.; платіжне доручення №138 від 13.11.2017 року про сплату єдиного податку фізичних осіб за 3 квартал 2017 року у розмірі 20 286, 80 грн.; платіжне доручення №140 від 05.12.2017 року про погашення заборгованості з єдиного податку фізичних осіб у розмірі 200, 00 грн.; платіжне доручення №152 від 19.02.2018 року про сплату єдиного податку фізичних осіб за 4 квартал 2017 року у розмірі 14 961, 21 грн.

Разом з цим, згідно наданої відповідачем до відзиву інтегрованої картки платника податків - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 вбачається, що 19.02.2017 року за декларацією від 01.02.2017 року за реєстраційним номером термін сплати 19.02.2017 року позивачем самостійно визначеного грошове зобов'язання у розмірі 15 955, 32 грн.

19.02.2017 року зменшено переплату згідно платіжного доручення №102 по податковій декларації від 01.02.2017 року за реєстраційним номером у сумі 0,02 грн.

19.02.2017 збільшено недоїмку по податковій декларації від 01.02.2017 року за реєстраційним номером на суму 15 955, 3 грн.

Суд проаналізувавши відомості інтегрованої картки позивача в цій частині та в розрізі наданих ним документів, у тому числі платіжних доручень наголошує, що в інтегрованій картці платника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відсутні відомості про платіжне доручення №113 від 13.02.2017 року про сплату єдиного податку фізичних осіб за 4 квартал 2016 року у сумі 15 955, 32 грн.

Водночас, досліджуючи зазначене платіжне доручення суд зазначає, що реквізити в ньому відповідають фактичним, тобто є вірними для сплати єдиного податку.

Пояснень щодо вказаних обставини контролюючим органом до суду не надано.

Також, суд акцентує увагу на тому, що безпосереднє не відображення платіжного доручення №113 від 13.02.2017 року про сплату єдиного податку фізичних осіб за 4 квартал 2016 року у сумі 15 955, 32 грн. стало автоматичною підставою для розрахунку за позивачем податкового боргу та й відповідно відображення останнього в інтегрованій картці платника податків.

Між тим, судом за наслідком аналізу інтегрованої картки платника податків встановлено, що подальша сплата позивачем єдиного внеску зараховувалася контролюючим органом в строк погашення попереднього податкового боргу, зокрема, по декларації від 01.02.2017 року за реєстраційним номером звітний період 4 квартал 2016 року.

В зв'язку з тим, що в ході розгляду справи судом не встановлено обставин наявності у позивача податкового боргу по декларації від 01.02.2017 року за реєстраційним номером звітний період 4 квартал 2016 року у сумі 15 955, 32 грн., подальше нарахування його є безпідставним.

Проте, суд додатково вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, як вже було зазначено судом вище, згідно інтегрованої картки платника податків 19.02.2017 збільшено недоїмку по податковій декларації від 01.02.2017 року за реєстраційним номером на суму 15 955, 3 грн.

Наступний платіж, а саме за 1 квартал 2017 року в розмірі 12 974,71 грн., сплачені 15.05.2017 року, а зараховані за 4 квартал 2016 року. Залишок заборгованості в розмірі 2 980,60 грн. були зараховані 14.08.2017 року при сплаті єдиного податку за 2 квартал 2017 року.

З урахуванням відомостей інтегрованої картки в цій частині суд приходить до висновку, що заборгованість за 4 квартал 2016 року в розмірі 15 955, 3 грн. існувала в частині 12 974,71 грн. протягом останнього місяця першого кварталу, першого та другого місяця другого кварталу, а в частинні 2 980,60 грн. протягом останнього місяця першого кварталу, кожного місяця другого кварталу та перших двох місяців третього кварталу.

Зі сплаченого єдиного податку за 2 квартал 2017 року в розмірі 19 274,49 грн. сплаченого 14.08.2017 року були зараховані кошти в розмірі 2 980,60 грн. за 4 квартал 2016 року, як було зазначено раніше, а залишок в розмірі 16 293,89 грн. були розподіленні в розмірі 12 974,71 грн. за 1 квартал 2017 року та залишок 3 319,18 грн. зараховано за 2 квартал 2017 року. Відповідно заборгованість за 1 квартал 2017 року становить 12 974,71 грн., яка була погашена 14.08.2017 року.

Підсумовуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість за 1 квартал 2017 року в розмірі 12 974,71 грн. існувала протягом останнього місяця другого кварталу, перших двох місяців третього кварталу.

Зі сплаченого єдиного податку за 3 квартал 2017 року в розмірі 20 286, 80 грн., здійсненого 13.11.2017 року, відбулося погашення боргу за 2 квартал 2017 року, наступним чином: 19 274,49 (сума єдиного податку за 2 квартал 2017 року) - 2 980, 60 (зараховані за 4 квартал 2016 року) - 12 974,71 грн. (зараховані за 1 квартал 2017 року) = 3 319,18 грн. - кошти, що були зараховані за 2 квартал 2017 року, таким чином заборгованість за 2 квартал 2017 року становить: 19 274, 49 - 3 319, 18 = 15 955, 31 грн., погашення якого відбулося сплаченими грошовими коштами за 3 квартал 2017 року - 13.11.2017 року.

Підсумовуючи вище викладене заборгованість за 2 квартал 2017 року в розмірі 15 955, 31 грн. існувала протягом останнього місяця третього кварталу та перших двох місяців четвертого кварталу. Таким чином, грошові кошти в розмірі 19 286,80 (сума єдиного податку за 3 квартал 2017 р.) - 15 955,31 грн. (сума податку зарахована за 2 квартал 2017р.) = 4 331,49 грн. сума єдиного податку зарахованого за 3 квартал 2017 року., а відповідно сума податку в розмірі 15 955,31 грн., погашення якої буде здійснюватись за рахунок єдиного податку сплаченого за 4 квартал 2017 року.

Зі сплаченого єдиного податку за 4 квартал 2017 року в розмірі 14 961,21 грн. усі кошти були зараховані в погашення заборгованості за 3 квартал 2017 року, а саме розмір заборгованості становив 15 955,31 грн. Таким чином, кошти в сумі 4 331,49 грн. були зараховані своєчасно, а залишок в розмірі 15 955, 31 грн. будуть зараховані 19.01.2018 року, відповідно заборгованість за 3 квартал 2017 року в розмірі 15 955,31 грн. існувала протягом останнього місяця четвертого кварталу та перших двох місяців першого кварталу 2018 року.

Разом з тим, відповідно до приписів абзацу 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов'язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Відповідно така заборгованість в даному випадку, як вбачається із оскаржуваного рішення, має існувати 01 квітня 2017 року, 01 травня 2017 року, 01 червня 2017 року, 01 липня 2017 року, 01 серпня 2017 року, 01 вересня 2017 року.

Як вбачається із інтегрованої картки, найбільший термін існування податкового боргу становив борг за 4 квартал 2016 року в розмірі 2 980,60 грн., проте останній був сплачений шляхом зарахування грошових коштів 14.08.2017 року і такого боргу станом на 01 вересня 2017 року не існувало, що виключає можливість наявності у позивача податкового боргу для прийняття спірного рішення.

Водночас, суд не бере до уваги посилання позивача у позовній заяві, як підставу для задоволення адміністративного позову на положення пункту 299.11 статті 299 ПК України, згідно якого у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, оскільки зазначена норма регламентує прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку саме на підставі акту перевірки у тому випадку, коли саме під час перевірки було виявлено порушення, які унеможливлюють подальше перебування платника податку на спрощеній системі оподаткування, проте, не зобов'язує контролюючий орган в обов'язковому порядку проводити перевірку з оформленням акту перевірки як виключної підстави для прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, зокрема з підстав передбачених пунктом 299.10 статті 299 Податкового кодексу України.

Такий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, що міститься в постанові від 06.11.2018 року у справі №820/4721/17.

Частиною 2 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, то судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72, 73, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса місяця реєстрації: АДРЕСА_1, адреса для листування: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, б. 23, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві №60/26-50-13-02-35/НОМЕР_1 від 30.09.2017 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

3. Судові витрати в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (адреса місяця реєстрації: АДРЕСА_1, адреса для листування: АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві (01033, м. Київ, вул. Жилянська, б. 23, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя М.А. Бояринцева