Справа № 1740/2320/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/986/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Довгополова О.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року у справі 1740/2320/18 (суддя Махаринець Д.Є., м. Рівне) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про визнання незаконними дій, визнання незаконною та скасування постанови,-

встановив:

07 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову начальника Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_2 про стягнення виконавчого збору від 14 жовтня 2016 року в межах виконавчого провадження ВП № 52511430.

Рішенням від 06 листопада 2018 року Рівненський окружний адміністративний суд адміністративний позов задовольнив повністю.

Визнав незаконною та скасував постанову начальника Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 про стягнення з боржника виконавчого збору від 14 жовтня 2016 року в межах виконавчого провадження №52511430. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Зарічненський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на неправильне тлумачення судом першої інстанції норм ч.7 ст.27 Закону №1404-VIII, яка передбачає, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Так, виконавчий лист №569/9600/15-ц, виданий Рівненським міським судом Рівненської області, визнаний таким, що не підлягає виконанню з підстав погашення заборгованості за кредитним договором. При цьому, це не свідчить про відсутність боргу, який реально існував на момент відкриття виконавчого провадження та на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Крім того, безумовною підставою для стягнення виконавчого збору вказує вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Так, в межах виконавчого провадження про стягнення з позивача заборгованості по кредитному договору, державний виконавець подавав запити до пенсійних органів, виносив постанову про звернення стягнення на пенсію боржника.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а тому суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 311 КАС України, вважає за можливе розглянути скаргу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та матеріалами справи підтверджується, що 04.10.2016 Зарічненським районним ВДВС було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №569/9600/15-ц, виданого 21.04.2016 Рівненським міським судом, про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 33830 (тридцять три тисячі вісімсот тридцять) доларів США 30 процентів заборгованості за кредитним договором №0 від 13 грудня 2007 року та 16781 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят одну) гривню 61 копійку пені.

14.10.2016 відповідач виніс постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 90909, 10 грн.

30.08.2017 постановою відповідача повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання у зв'язку з повною сплатою заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк».

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 травня 2018 року виконавчий лист, виданий Рівненським міським судом Рівненської області від 21 квітня 2016 по справі №569/9600/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 33830 (тридцять три тисячі вісімсот тридцять) доларів США 30 процентів заборгованості за кредитним договором та 16781 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят одну) грн 61 коп. пені визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з постановою відповідача про стягнення виконавчого збору, позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, керувався тим, що виконавче провадження закінчене у зв'язку із визнанням виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Статтею 1, ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст.18, ч.1 - 4,7,9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з ч.7 ст.27 Закону №1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження у зв'язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавчий лист, на підставі якого проводилися виконавчі дії, ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21.05.2018 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись вказаними обставинами та проаналізованими вище нормами законодавства, суд першої інстанції задовольнив адміністративний позов.

При цьому, колегія суддів погоджується зі скаржником, що на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору (14.10.2016) виконавчий лист не був визнаний таким, що не підлягає виконанню, та існувала заборгованість за кредитним договором позивача.

Однак звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч.2 ст.27).

Аналіз зазначених вище норм дає підстави дійти висновку, що законодавство визначає відсоткове визначення розміру виконавчого збору від суми фактично стягнутої суми (або повернутої, або вартості переданого стягувачу майна), тобто стягнення виконавчого збору прямо залежить від того, в якому розмірі фактично виконано рішення державним виконавцем в примусовому порядку.

Отже, умовою стягнення органами державної виконавчої служби виконавчого збору є фактично стягнуті в примусовому порядку з боржника суми, а у разі виконання судового рішення протягом усього періоду виконавчого провадження іншим способом, ніж примусове стягнення, виконавчий збір не повинен стягуватися.

У постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року по справі № 761/11524/15-ц зроблено правовий висновок про те, що законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується з фактично стягнутої суми. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Висновок про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того, чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом, є помилковим. Вказана правова позиція стосується ст.27 Закону №1404-VIII в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (до 28.08.2018).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання скаржника на вчинення державним виконавцем окремих дій, зокрема, звернення до органів Пенсійного фонду з метою виявлення доходів позивача, винесення постанови про звернення стягнення на пенсію боржника, оскільки умовою стягнення виконавчого збору є саме фактично стягнуті в примусовому порядку з боржника суми.

Враховуючи викладене, у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в розмірі, який визначений у постанові від 14 жовтня 2016 року про стягнення виконавчого збору, тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, на підставі сукупності поданих до матеріалів справи доказів та проаналізованих норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення адміністративного позову.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Зарічненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2018 року у справі 1740/2320/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді О. М. Довгополов
М. А. Пліш