Справа № 140/2430/18
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1102/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Наумчик О.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.12.2018р. в адміністративній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській обл. про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору (суддя суду І інстанції: Костюкевич С.Ф., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 26.12.2018р., м.Луцьк, дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 26.12.2018р.),-

В С Т А Н О В И В:

23.11.2018р. позивач Головне управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Волинській обл. звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби /ДВС/ Головного територіального управління юстиції /ГТЮУ/ у Волинській обл. Трофимюка П.В. від 05.11.2018р. про стягнення виконавчого збору ВП № 57148838 (а.с.2-6).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26.12.2018р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.37-39).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ГУ ПФ України у Волинській обл., який покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, яким заявлений позов задовольнити (а.с.44-47).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не враховано виконання пенсійним органом в добровільному порядку рішення суду, оскільки 03.04.2018р. здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_6 та проведено доплату до пенсії за січень-березень 2018 року. При цьому, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору не відповідає приписам ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавчий збір не стягується якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

28.08.2018р. набрала чинності постанова КМ України № 649 від 22.08.2018р. «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті ПФ України на цю мету.

На виконання цього Порядку постановою правління ПФ України № 20-1 від 26.09.2018р. затверджено Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Виплата перерахованої суми пенсії на виконання постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» ОСОБА_6 за період з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. проводиться з 01.01.2019р. в порядку, визначеному зазначеною постановою.

Крім того, враховуючи вимоги ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не повинен був виносити постанову про стягнення виконавчого збору, оскільки щомісячне підвищення до пенсії є періодичним платежем.

Вимога про виплату пенсії не вказує на зобов'язання здійснення одноразового платежу, оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсійні виплати - це грошові виплати в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Отже, з самої суті поняття «пенсія» можна зробити висновок - це щомісячна пенсійна виплата, а відповідно, новий розмір пенсії після перерахунку нараховується і виплачується щомісячно.

А тому такі обмеження стосуються і виконавчих документів про зобов'язання виплатити періодичні платежі, оскільки усі рішення судів незалежно від обраного судом способу захисту порушеного права позивача (зобов'язання відповідача вчинити дії щодо виплати коштів чи стягнення з нього коштів) підлягають виконанню.

Відповідачем Управлінням ДВС ГТУЮ у Волинській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.70-73).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 18.06.2018р. по справі № 161/13708/17 зобов'язано ГУ ПФ України у Волинській обл. здійснити ОСОБА_6 перерахунок та виплату пенсії відповідно Закону України № 900 від 23.12.2015р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», ст.63 Закону України № 2262 від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов КМ України № 988 від 11.11.2015р. «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та № 947 від 18.11.2015р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268», починаючи з 01.01.2016р., по 06.03.2017р.

Рішення суду набрало законної сили 19.07.2018р.

05.09.2018р. державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управлінням ДВС ГТУЮ у Волинській обл. Трофимюк П.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57148838 з примусового виконання виконавчого листа № 161/13708/17, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської обл. 23.08.2018р., про зобов'язання ГУ ПФ України у Волинській обл. здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_6 (а.с.9).

Відповідно до п.3 цієї постанови вирішено стягнути з позивача (боржника у виконавчому провадженні) виконавчий збір у розмірі 14892 грн.

01.10.2018р. за вих. № ГУ ПФ у Волинській обл. надано відповідачу лист про виконання вказаного рішення суду, із урахуванням наданих повноважень та приписів постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (а.с.10).

05.11.2018р. державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управлінням ДВС ГТУЮ у Волинській обл. Трофимюк П.В. виніс постанову ВП № 57148838 про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої стягнув з боржника ГУ ПФ України у Волинській обл. виконавчий збір в сумі 14892 грн. (а.с.12).

Копія вказаної постанови скерована позивачу згідно супровідного листа № 04-35/6623 від 05.11.2018р. та отримана боржником 13.11.2018р. за вх. № 10998/9 (а.с.11).

Вирішуючи розглядуваний спір та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТЮУ у Волинській обл. Трофимюка П.В. від 05.11.2018р. про стягнення виконавчого збору ВП № 57148838 відповідає вимогам закону, при цьому у відповідача були достатні правові підстави для стягнення такого збору із боржника по виконавчому провадженню.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки вони ґрунтуються на фактичних обставинах справи та відповідають вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Із змісту заявленого позову слідує, що позивач оскаржує постанову державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору, оскільки 03.04.2018р. пенсійним органом в добровільному порядку проведено перерахунок пенсії ОСОБА_6 та здійснено доплату до пенсії за січень-березень 2018 року в розмірі 8335 грн. 32 коп., при цьому місячний розмір пенсії склав 4715 грн. 18 коп., в той же час здійснено розрахунок доплати, починаючи з 01.01.2016р.

При цьому, постановою КМ України № 649 від 22.08.2013р. затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду. Цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті ПФ України на цю мету.

Враховуючи наведене, виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 18.06.2018р. в справі № 161/13708/17 необхідно здійснювати у встановлений спосіб згідно із вказаним Порядком.

Із урахуванням наведеного, виходячи із змісту ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», судовий збір не підлягає стягненню в розглядуваному випадку.

Окрім цього, вимога про виплату пенсії не вказує на зобов'язання здійснення одноразового платежу, оскільки відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Також виконавчий збір не стягується із боржника у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

ГУ ПФ України у Волинській обл. в межах наданих повноважень виконало рішення суду до відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, стягнення виконавчого збору є заходом, який застосовується державним виконавцем у випадку невиконання боржником рішення суду у встановлений строк.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Крім того, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів виходить з наступного.

Розглядувані правовідносини регулюються приписами Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Зокрема, згідно ч.ч.5 і 6 ст.26 цього Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч.ч.1, 2 і 3 ст.27 вказаного Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Відповідно до ч.5 ст.27 зазначеного Закону виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 ст.19 наведеного Закону визначено, що сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Під час судового розгляду не встановлено підстав для закінчення виконавчого провадження ВП № 5718838 по виконанню виконавчого листа по справі № 161/13708/17, а також не підтверджено відсутності підстав для стягнення виконавчого збору.

Так, пенсійним органом не надано достовірних доказів повного виконання судового рішення, зокрема, в частині виплати пенсії ОСОБА_6, що є підставою для закриття виконавчого провадження.

Щодо вірного визначення підстав для стягнення виконавчого збору в розглядуваному випадку колегія суддів враховує, що рішення суду про стягнення коштів та рішення суду про зобов'язання вчинити певні є різними за своєю природою, тому для таких рішень встановлено різний порядок виконання.

Рішення суду про стягнення коштів виконуються в загальному порядку, що передбачений розділом 7 Закону України «Про виконавче провадження».

У свою чергу, рішення суду про зобов'язання вчинити певні дії виконуються відповідно до ст.ст.63, 75 вказаного Закону. На відміну від рішень судів про стягнення коштів з боржника, при виконанні яких можливе застосування всього передбаченого спектру дій примусового характеру, таких як арешт майна та його продаж, списання коштів з рахунків тощо, при виконанні рішень, які зобов'язують боржника вчинити певні дії, державний виконавець має право лише перевіряти виконання судового рішення та накладати штрафи у чітко визначених розмірах без права стягнення на майно боржника.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» розділяє поняття виконання рішень про стягнення боргу та виконання рішень про зобов'язання вчинити певні дії (рішення немайнового характеру). У зв'язку із цим, положення про відсутність стягнення виконавчого збору за рішеннями про стягнення періодичних платежів, на яке посилається апелянт, не розповсюджується на порядок виконання рішень немайнового характеру (зокрема, про зобов'язання вчинити певні дії).

Окрім цього, виходячи із системного аналізу ст.ст.26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов'язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження він повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Незважаючи на те, що боржником є ГУ ПФ України у Волинській обл., вказаний виконавчий лист містить вимогу щодо зобов'язання вчинити певні дії, а не про стягнення коштів, через що виконання вказаного виконавчого документа здійснюється у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», а не Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Отже, в даному випадку, виконання виконавчого листа не відбувається у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягає застосуванню у розглядуваному випадку.

Водночас, стягнення виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов'язком державного виконавця.

Необґрунтованими є посилання апелянта на те, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів, оскільки виконавчий лист у справі № 161/13708/17 від 23.08.2018р. носить зобов'язальний характер.

Отже, в даному випадку, виконання виконавчого листа не відбувається у порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а тому п.3 ч.5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути застосований.

Посилання апелянта на необхідність врахування вимог постанови КМ України № 649 від 22.08.2018р. «Про порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» колегія суддів відхиляє, оскільки наведена постанова регулює порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду після набрання чинності саме Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» і на його виконання.

Враховуючи, що у встановлений законом строк для добровільного виконання рішення, підтвердження його повного виконання позивачем не надано, державним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнуто виконавчий збір.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору є безпідставною.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в постанові Касаційного адміністративного суду від 12.12.2018р. у справі № 703/1115/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов'язковою під час вирішення наведеного спору.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до послідовного та обґрунтованого висновку щодо правомірності постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТЮУ у Волинській обл. Трофимюка П.В. від 05.11.2018р. про стягнення виконавчого збору ВП № 57148838, а відтак заявлений позов є безпідставним і необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ у Волинській обл.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26.12.2018р. в адміністративній справі № 140/2430/18 залишити без задоволення, а вказане рішення суду - без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 06.03.2019р.