Справа № 826/14684/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 березня 2019 року № 826/14684/18

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут розвитку людини» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут розвитку людини» (надалі по тексту також - позивач, ТОВ «Інститут розвитку людини») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 26.03.2018.

В обгрунтування позовних вимог ТОВ «Інститут розвитку людини» зазначає, що прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки зміна індексації нормативної грошової оцінки є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати, шляхом внесення відповідних змін до договору оренди землі його учасниками. У свою чергу, зміна коефіцієнтів індексації не тягне автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної плати, а відтак, виключає відповідне донарахування податковим органом суми податкового зобов'язання з орендної плати.

Крім того, позивач вказує на те, що відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення фактично в односторонньому порядку змінив умови договору оренди земельної ділянки в частині визначення (збільшення) розміру орендної плати, що в свою чергу є порушенням умов договору оренди та приписів чинного законодавства.

06.10.2018 до суду від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення прийняте відповідно до положень податкового законодавства, з огляду на що, позовні вимоги є необгунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. (а. с. 28-29)

Від представника позивача до суду 28.02.2019 надійшло клопотання про продовження розгляду справи у письмовому провадженні.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, ураховуючи неявку в судове засідання представників сторін та клопотання позивача про розгляд справи у письмовому провадженні та наявність у матеріалах справи всіх необхідних документів та доказів для розгляду даної справи, на підставі положень ч. 9 ст. 205 КАС України перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 16.07.2009 між Київською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут розвитку людини» (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого, орендодавець, відповідно до п. 22 рішення Київської міської ради № 237/1447 від 29.04.2004 за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в строкове платне користування на 15 років земельну ділянку, загальною площею 1,6199 га (кадастровий номер :75:213:0007), яка знаходиться на вул. Івана Крамського, 10 у Святошинському районі м. Києва.

Згідно з п. 2.2 вищевказаного договору оренди землі, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 4330794,28 грн.

Відповідно до п. 4.2 договору оренди землі, річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 1,5 % від її нормативної грошової оцінки.

Пунктом 4.3 договору оренди землі визначено, що розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесення змін до цього договору.

Так, згідно 4.4 договору оренди землі, зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та випадках, передбачених законодавством. (а. с. 10-15)

15.03.2018 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведено камеральну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут розвитку людини» на підставі п. п. 19№.1.2 п. 19№.1 ст. 19№, п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 та п. 75.1 ст. 75, згідно порядку встановленого ст. 76 ПК України.

За наслідками проведення перевірки, податковим органом складено акт № 188/26-15-12-09-19/30023273 від 15.03.2018, яким встановлено, що сума податкового зобов'язання по орендній платі з юридичних осіб за січень 2018, визначена платником податків в податковій декларації з плати за землю (№ від 09.02.2018), є нижча (значення відхилення - 1,5%) ніж визначена за результатами камеральної перевірки. (а. с. 17-19)

Сума податкових зобов'язань визначена контролюючим органом під час проведення перевірки обрахована: 24467319,57 грн. (нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно витягу) * 3% / 12 місяців. = 61168,30 грн. / місяць.

Надалі, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання зі сплати орендної плати з юридичних осіб у розмірі 34021,50 грн. (за податковими зобов'язаннями - 27217,2 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 6804,30 грн.) (а. с. 20)

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Інститут розвитку людини» звернулось до суду за захистом своїх прав.

Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Так, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. (ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України)

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 84 Земельного кодексу України визначено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

У свою чергу, приписами п. 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України визначено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. (п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України)

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. (п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України)

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. (п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України)

Отже, положеннями Податкового кодексу України не передбачено проведення індексації орендної плати, натомість індексації підлягає нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, ч. 2 зазначеної статті зокрема визначена така підстава виникнення цивільних прав і обов`язків як договори та інші правочини.

Приписами ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлений принцип «свободи договору», відповідно до якого на підставі статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ч. 1 ст. 651 ЦК України зазначається, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, аналогічна норма міститься і в ст. 23 Закону України «Про оренду землі», а саме, орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Як уже зазначалось раніше, відповідно до п. 4.2 договору оренди землі, річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 1,5 % від її нормативної грошової оцінки.

Так, п. 4.3 договору оренди землі визначено, що розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Київською міською радою та внесення змін до цього договору.

Згідно з п. 4.4 договору оренди землі, зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до цього договору у порядку та випадках, передбачених законодавством.

Положеннями ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, прийняті в межах наданих їх повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Рішенням місцевої ради встановлюються ставки податку у розрізі категорій земельних ділянок та користувачів (власників), але граничний розмір ставок земельного податку передбачено Кодексом. При цьому місцевим радам не надано права встановлювати індивідуальні пільгові ставки для окремих юридичних осіб або звільняти їх від сплати податків.

Рішення місцевої ради оприлюднюється до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування ставок податків та пільг. Копія прийнятого рішення надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники податку. Граничним терміном надання копії рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного відповідно до статті 284 Кодексу є 25 грудня року, що передує звітному.

Важливо зазначити, що рішенням Київської міської ради № 242/5629 від 23.06.2011 (у редакції рішення Київської міської ради № 58/923 від 28.01.2015) «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві» затверджено Положення про плату за землю в місті Києві (надалі по тексту також - Положення № 242/5629).

Відповідно до п. 1 Рішення Київської міської ради № 89/9146 від 28.02.2013 «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України», відповідно до якого КМР вносить зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком до цього рішення, встановивши річну оренду плату у розмірі трьох відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок.

Згідно п. 2 вищевказаного рішення орендарям земельних ділянок, зазначеним у додатку до цього рішення, забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди земельних ділянок.

Додатком до рішення Київської міської ради № 89/9146 від 28.02.2013 встановлено Перелік договорів оренди земельних ділянок, розмір річної плати яких менший від мінімального, встановленого ст. 288 ПК України, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут розвитку людини» значиться в зазначеному додатку, як орендар, якому збільшено орендну плату за земельну ділянку до 3 %, під номером 533 вказаного додатку.

Суд звертає увагу на те, що рішення Київської міської ради № 89/9146 від 28.02.2013 оприлюднено 02.04.2013 в газеті Київської міської ради «Хрещатик».

Відповідно до п. п. 4.4 договору оренди землі, зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація проводиться без внесення змін та доповнень до договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України.

Таким чином, позивач мав бути обізнаним про вищевказані рішення Київської міської ради, а отже і мав бути проінформований про зміну нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

З набранням чинності Податковим кодексом України, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам п. п. 288.5.1 п. 288.5 ст. 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому, виходячи з принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України.

У даному випадку відповідачем не було допущено односторонню зміну умов договору в частині визначення (збільшення) розміру орендної плати, зважаючи на наявність відповідного рішення Київської міської ради та попередження орендаря про зміну річної плати за земельну ділянку.

Отже, посилання позивача, покладені в обґрунтування заявлених позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки рішенням (яке є чинним та на момент розгляду справи не скасовано) Київської міської ради та додатком до нього встановлено, що ТОВ «Інститут розвитку людини» змінено річну орендну плату за земельну ділянку з 1,5% на 3%, а тому нарахована сума податкового зобов'язання відповідає вищевказаним положенням законодавства України.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У контексті наведеного суд зазначає, що під час розгляду справи відповідачем доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відсутність підстав для їх задоволення.

Керуючись статтями 72 - 77, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут розвитку людини» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, встановлені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржене у порядку та строки, встановлені статтями 293, 295-297 цього Кодексу.

Суддя Н.М. Шевченко