Справа № 826/6392/16
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

04 березня 2019 року № 826/6392/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Амельохіна В.В., суддів: Келеберди В.І., Качура І.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

Голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач та/або ОСОБА_1) з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач - 1 та/або контролюючий орган), Голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича (далі - відповідач - 2) та просить суд:

- визнати неправомірною бездіяльність Державної фіскальної служби України та Голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Миколайовича щодо залишення без розгляду звернення (скарги) ОСОБА_1 від 15.02.2016 року;

- зобов'язати Державну фіскальну службу України та Голову Державної фіскальної служби України Насірова Романа Миколайовича розглянути звернення (скаргу) ОСОБА_1 від 15.02.2016 року;

- вирішити питання щодо судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги позивач, зокрема, вказує, що його заява (скарга) від 15.02.2016 року не стосувалася питання оскарження рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.01.2016 року №/2013, винесеного заступником начальника Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області Дубинкою О.М., а була спрямована на вирішення питання щодо призначення службової перевірки по факту, на думку ОСОБА_1, неправомірних дій з боку посадових осіб Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області та й відповідно вжиття відповідних заходів щодо припинення таких дій, та як наслідок відновлення порушених прав позивача.

Відповідач-1 проти позову заперечив з підстав, які викладені в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи.

12.02.2018, 16.03.2018 року позивачем подано до суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні 03.04.2018 року судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача-1, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом звертає увагу на наступне.

15.02.2016 року ОСОБА_1 подано Голові Державної фіскальної служби України скаргу №17230 на неправомірні дії та бездіяльність, у якій позивач просив (т. 1, а.с. 56-59):

- провести ретельну перевірку усіх фактів та доводів викладених у скарзі;

- призначити і провести службову перевірку по усіх фактах неправомірних дій з боку посадових осіб Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, в тому числі, встановлених судовими рішеннями та притягнути винних до відповідальності;

- вижити належних заходів до посадових осіб Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області для припинення їх протиправних дій та бездіяльності;

- зобов'язати посадових осіб Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області в межах компетенції відновити порушені права;

- надати документальну обґрунтовану відповідь.

За наслідком розгляду вказаної скарги, рішенням №2660/13/99-99-10-01-07-25 від 15.03.2016 року за підписом Голови Державної фіскальної служби України Насірова Р.М. скаргу ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року) залишено без розгляду на підставі пункту 1 розділу ЙЙ, пункту 1 розділу 3 Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 року №1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 року за №178/28308 (т. 1, а.с. 61).

Позивач вважаючи, що вказаним рішенням порушеного його права та охоронювані законом інтереси звернувся до суду з метою їх захисту та відновлення.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2015 року №1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.02.2016 року за №178/28308 затверджено Порядок розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу (далі - Порядок №1124), який визначає процедуру подання та розгляду контролюючим органом скарг на вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - вимога) та на рішення про нарахування пені та накладення штрафу, передбачених частинами десятою, одинадцятою статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон); скарг банків на рішення про накладення фінансових санкцій, передбачених» частиною дванадцятою зазначеної статті.

Пунктом 5 розділу Й Порядку №1124 врегульовано, що у скарзі має бути зазначено: повне найменування юридичної особи, код за ЄДРПОУ, реєстраційний (обліковий) номер платників єдиного внеску, який присвоюється інвесторам (операторам) за угодою про розподіл продукції, дипломатичним представництвам і консульським установам іноземних держав, прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, яка подала скаргу; прізвище, ім'я, по батькові громадянина або фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта); найменування контролюючого органу, яким видано вимогу або рішення про нарахування пені та накладення штрафу, що оскаржуються, дата і номер такої вимоги або рішення; суть порушеного питання, прохання чи вимога; інформація про оскарження вимоги або рішення про нарахування пені та накладення штрафу в суді.

Згідно пункту 1 розділу ЙЙ Порядку №1124 у разі якщо скаржник вважає, що контролюючий орган у районі, місті (крім міста Києва), районі у місті, об'єднаний чи спеціалізований неправильно визначив суму недоїмки або прийняв рішення про накладення штрафу та нарахування пені, що суперечить законодавству про загальнообов'язкове державне соціальне страхування або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, він має право оскаржити таке рішення у відповідному головному управлінні ДФС в області, місті Києві.

В свою чергу, в контексті приписів пункту 1 розділу ЙЙЙ Порядку №1124 у разі якщо головні управління ДФС в областях, місті Києві надсилають скаржнику рішення про повне або часткове незадоволення його скарги, такий скаржник має право звернутися протягом десяти календарних днів, наступних за днем отримання відповіді, з повторною скаргою до ДФС.

Як свідчать матеріали справи, рішенням №2660/13/99-99-10-01-07-25 від 15.03.2016 року за підписом Голови Державної фіскальної служби України Насірова Р.М. скаргу ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року) залишено без розгляду на підставі пункту 1 розділу ЙЙ, пункту 1 розділу 3 Порядку №1124.

Разом з цим, як слідує зі змісту скарги від 15.02.2016 року, остання не стосувалася оскарження рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.01.2016 року №/2013, застереження про що вказано ОСОБА_1 у самій скарзі, а стосувалася лише, але не виключно, обставин щодо наявності факту неправомірних дій Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області, проведення службової перевірки, притягнення винних до відповідальності та й відновлення порушених прав позивача.

При цьому, суд акцентує увагу, що описані ОСОБА_1 у скарзі від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року) обставини, у тому числі, рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 15.01.2016 року №/2013 не підтверджує те, що скарга була подано безпосередньо щодо оскарження останнього.

Відомості, які зазначені позивачем в скарзі від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року) є нічим іншим, як обґрунтуванням, на підтвердження обставин неправомірних дій Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області.

З урахуванням вказаного, суд вважає, що відповідач - 2 дійшов помилкового висновку щодо застосуванням до скарги ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року) положень Порядку №1124, оскільки її предметом не є оскарження вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та/або рішення про нарахування пені та накладення штрафу.

Водночас, суд звертає увагу, що подана скарга позивача від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року) повинна була бути розглянута із застосування положень Закону України «Про звернення громадян».

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року №393/96-ВР (далі - Закон №393/96-ВР).

Частиною 1 статті 1 вказаного закону встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно частини 1 статті 3 Закону №393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб (ч. 4 ст. 3 Закону №393/96-ВР).

В розрізі статті 3 Закону №393/96-ВР до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов'язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 16 Закону №393/96-ВР).

Згідно частини 1 статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані, серед іншого, об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги, відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №236 затверджено Положення про Державну фіскальну службу України, яка є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - Положення №236).

Пунктом 2 Положення №236 встановлено, що ДФС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до підпункту 76, 83 пункту 4 Положення №236 ДФС відповідно до покладених на неї завдань здійснює розгляд звернень громадян та юридичних осіб з питань, пов'язаних з діяльністю ДФС; здійснює внутрішній аудит та контроль за дотриманням вимог законодавства і виконанням службових, посадових обов'язків у ДФС, її територіальних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери її управління.

ДФС з метою організації своєї діяльності організовує свою роботу і роботу територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління (пп. 6 п. 5 Положення №236).

Згідно підпунктів 1, 10 пункту 11 Положення №326 Голова ДФС очолює ДФС, здійснює керівництво діяльністю Служби, представляє ДФС у відносинах з іншими органами, підприємствами, організаціями в Україні та за її межами та вирішує в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців та працівників апарату ДФС, керівників її територіальних органів, присвоює їм спеціальні звання, ранги державних службовців (якщо інше не передбачено законом).

Судом в ході розгляду справи встановлено, що відповідач - 2 дійшов помилкового висновку щодо застосуванням до скарги ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року) положень Порядку №1124, внаслідок чого було допущено порушенням прав та законних інтересів позивача, зокрема, щодо об'єктивної, всебічної та вчасної перевірки скарги останньої.

З вказаного слідує, що фактично, відповідачем - 2 допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду скарги ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року), з огляду на відсутність розгляду її, як такої у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що позовні вимоги позивача викладені в пункті 2 прохальної частини позовної заяви (т. 1, а.с. 7) задоволенню не підлягають з огляду на те, що фактично відповідачем - 2 прийнято рішення №2660/13/99-99-10-01-07-25 від 15.03.2016 року, проте, останнє прийнято із застосуванням Порядку №1124, який, в свою чергу, застосуванню до скарги не підлягає.

Тобто, відповідачами не допущено протиправної бездіяльності в частині залишення без розгляду звернення (скарги) ОСОБА_1 від 15.02.2016 року, а вчинено відповідні дії, шляхом прийняття рішення, яке, в свою чергу, не є предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Відповідно до частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб'єкта владних повноважень протиправними та зобов'язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб'єкта владних повноважень протиправною та зобов'язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Приписами частини 2 статті 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Водночас, згідно частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Приймаючи до уваги встановлені в ході розгляду справи обставини суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправної бездіяльність Голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року) у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

За таких обставин, наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання Голови Державної фіскальної служби України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року) у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

В той же час, суд вважає за необхідне вказати, що позовні вимоги до ДФС України є безпідставним, оскільки Голова ДФС України очолює ДФС, здійснює керівництво діяльністю Служби, представляє ДФС у відносинах з іншими органами, підприємствами, організаціями в Україні та за її межами та вирішує в установленому порядку питання щодо заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності державних службовців та працівників апарату ДФС, керівників її територіальних органів, присвоює їм спеціальні звання, ранги державних службовців (якщо інше не передбачено законом) здійснює Голова ДФС України.

Таким чином, саме Голова ДФС України, на думку суду, є належним суб'єктом, що має розглянути скаргу позивача.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для частково задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб'єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Приймаючи до уваги те, що адміністративний позов підлягає до задоволення частково, судові витрати слід присудити на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

При цьому, судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України, оскільки відповідач - 2 є посадовою особою суб'єкта владних повноважень та не має бюджетних асигнувань.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 5, 9, 72, 77, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, б. 8, ), Голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича (службова адреса: АДРЕСА_2, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Голови Державної фіскальної служби України Насірова Романа Михайловича щодо не розгляду скарги ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року) у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

3. Зобов'язати Голову Державної фіскальної служби України розглянути скаргу ОСОБА_1 від 15.02.2016 року (вх. 668/ФОП від 16.02.2016 року) у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян».

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. присудити на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України (04655, м. Київ, Львівська площа, б. 8, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя В.В. Амельохін

Судді: І.А. Качур

В.І. Келеберда