Справа № 1840/3371/18
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 р.Справа № 1840/3371/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 16.10.19 року по справі № 1840/3371/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2018 року, позивач, ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Сумського окружного адміністративного суду до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просила суд: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо призначення пенсії за вислугу років; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідно до поданої заяви про призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що протягом тривалого часу проходила службу на різних посадах в органах Державної державно-виконавчої служби України. Наказом Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції від 02.07.2018 №72/ОС-18 звільнена з органів ДКВС України на підставі п.1 пп.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Згідно вказаного наказу станом на день звільнення її вислуга в органах Державної виконавчо-кримінальної служби України складає: у календарному обчисленні: 17 років 08 місяців 01 день; у пільговому обчисленні: 23 роки 06 місяців 21 день. Для обчислення пенсії ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області установою було підготовано та направлено пакет документів про призначення пенсії за вислугу років. Листом від 22.08.2018 №8305/03.2-04 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відмовило позивачу у призначенні пенсії у визначеному розмірі, посилаючись на те, що наявна відсутність календарної вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". На переконання ОСОБА_1, рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії є протиправним, оскільки дотримані всі вимоги встановлені законодавством для призначення такої пенсії. В зв'язку з цим, позивач вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 позовні вимоги задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо призначення пенсії за вислугу років. Зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, ) призначити ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1) пенсію за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідно до поданої заяви про призначення пенсії.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області, подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної вкарги заявник зазначає, що відповідно до п. "а" ст.12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб", пенсія за вислугу років призначається для осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які звільнені у період з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та шість місяців і більше. Оскільки відповідно до наданих документів вислуга років на день звільнення зі служби ОСОБА_1 у календарному обчисленні складає 17 років 08 місяців 01 день, головним управління було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії відповідно до п. "а" ст.12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" в зв'язку з відсутністю необхідної для призначення пенсії календарної вислуги.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначає, що її період служби, визначений послужним списком, повинен бути зарахований до вислуги років на пільгових умовах, а тому рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга відповідача такою, що не підлягає задоволенню.

Позивач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1, наказом Державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції від 02.07.2018 №72/ОС-18 звільнена з органів ДКВС України на підставі п.1 пп.4 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Згідно вказаного наказу станом на день звільнення її вислуга в органах Державної виконавчо-кримінальної служби України складає: у календарному обчисленні: 17 років 08 місяців 01 день; у пільговому обчисленні: 23 роки 06 місяців 21 день.

Для обчислення пенсії ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області установою "Шосткинська виправна колонія (№66)" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції було підготовано та направлено пакет документів про призначення пенсії за вислугу років.

Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області листом №8305/03.2-04 від 22.08.2018, за наслідками отриманих документів про призначення пенсії відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років з тих підстав, що відповідно до п. "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" пенсія за вислугу років призначається незалежно від віку особам, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2017 р. по 30.09.2018 р. і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки шість місяців і більше. Вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення зі служби у календарному обчисленні складає 17 р. 08 міс. 01 дн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № №8305/03.2-04 від 22.08.2018 не відповідає вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком, з урахуванням наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Пунктом "а" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д","ж" статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки шість місяців і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Одночасно стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з частиною другої статті 17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п'яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Виходячи з наведеного, в Законі № 2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 23 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 23 років, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду 19 вересня 2018 року по справі 725/1959/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини "Щокін проти України" (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі "Шпачек s.r.о." проти Чеської Республіки" (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі "Бейелер проти Італії" (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсії згідно з п. "а" ст. 12 Закону № 2262-XII, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню та прийняттям в нової постанови.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року по справі № 1840/3371/18 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) М.М. Яковенко О.П. Лях
Повний текст постанови складено 06.03.2019 року