Справа № 2340/4908/18
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2019-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2019 року справа № 2340/4908/18

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго до ОСОБА_1 великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулось публічне акціонерне товариство Черкасиобленерго з позовною заявою до ОСОБА_1 великих платників податків ДФС, в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.03.2018 № та №.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що згідно ухвали Господарського суду Черкаської області від перебуває у процедурі банкрутства 14.05.2004 та накладений мораторій на задоволення майнових вимог кредиторів за виключенням виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоровю громадян, авторської винагороди. Оскільки протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства, оскаржувані рішення відповідача про застосування штрафних санкцій за порушення строку сплати податку на додану вартість є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач проти позову заперечив. 15.01.2019 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів поширюється лише на ті грошові зобовязання, які виникли до введення такого мораторію та лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів. За невиконання зобовязань щодо поточних кредиторів нараховуються штраф, пеня, інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань та зобовязань щодо сплати податків та зборів, інших обовязкових платежів.

Крім цього, позивач в позовній заяві обгрунтовує лише неможливість застосування штрафних (фінансових) санкцій у звязку із дією мораторію, але не заперечує факту даного порушення.

З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 19.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та ухвалено розпочати розгляд справи по суті з 18.01.2019 без виклику учасників справи.

Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступне.

Згідно ухвали Господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 у справі №01/1494, щодо позивача приватне акціонерного товариства «Черкасиобленерго» порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення майнових вимог кредиторів за виключенням виплати заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоровю громадян, авторської винагороди.

Відповідачем ОСОБА_1 великих платників податків ДФС за результатами перевірки позивача публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» щодо своєчасності перерахування до бюджету узгоджених податкових зобовязань з податку на додану вартість був складений акт перевірки №317/28-10-41-05/22800735 від 28.02.2018.

Актом перевірки №317/28-10-41-05/22800735 від 28.02.2018 встановлено несвоєчасну сплату самостійно визначених грошових зобовязань з податку на додану вартість, чим порушено вимоги абзацу 1 пункту 57.1 статті 57, пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, а саме:

- несвоєчасно сплачена сума самостійно визначених грошових зобовязань по декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року у сумі 1002 грн. 90 коп. із затримкою на 30 днів;

- несвоєчасно сплачена сума самостійно визначених грошових зобовязань по декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року у сумі 54 620 грн. 90 коп. із затримкою на 27 днів;

- несвоєчасно сплачена сума самостійно визначених грошових зобовязань по декларації з податку на додану вартість грудень 2014 року 17 239 грн. із затримкою на 17 днів;

- несвоєчасно сплачена сума самостійно визначених грошових зобовязань по декларації з податку на додану вартість за січень 2015 року у сумі 80 040 грн. 80 коп. із затримкою на 18 днів;

- несвоєчасно сплачена сума самостійно визначених грошових зобовязань по уточнюючому розрахунку з податку на додану вартість за березень 2015 року у сумі 2516 грн. із затримкою на 3 дні;

- несвоєчасно сплачена сума самостійно визначених грошових зобовязань по уточнюючому розрахунку з податку на додану вартість за травень 2015 року у сумі 650 грн. із затримкою на 26 днів;

- несвоєчасно сплачена сума самостійно визначених грошових зобовязань по декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року у сумі 419 685 грн. 70 коп. із затримкою на 21 день;

- несвоєчасно сплачена сума самостійно визначених грошових зобовязань по уточнюючому розрахунку з податку на додану вартість за липень 2015 року у сумі 171 669 грн. із затримкою на 90 днів;

- несвоєчасно сплачена сума самостійно визначених грошових зобовязань по уточнюючому розрахунку з податку на додану вартість за вересень 2015 року у сумі 5508 грн. із затримкою на 46 днів;

- несвоєчасно сплачена сума самостійно визначених грошових зобовязань по уточнюючому розрахунку з податку на додану вартість за вересень 2015 року у сумі 8267 грн. із затримкою на 43 дні.

Відповідачем не підставі акту перевірки №317/28-10-41-05/22800735 від 28.02.2018 прийнято податкові повідомлення-рішення № від 28.03.2018 та № від 28.03.2018, згідно яких за порушення строків сплати грошових зобовязань з податку на додану вартість зобовязано позивача сплатити штраф у сумі 37 088 грн. 80 коп. та 435 255 грн. 24 коп.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями про застосування штрафних санкцій позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Згідно підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Згідно пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п. 16.1.4. п. 16.1. ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.п. 14.1.156. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов'язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пунктом 54.1. статті 54 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом, крім випадків, передбачених податковим законодавством. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідальність за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобовязання передбачена ст. 126 Податкового кодексу України.

Так, згідно п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Судом встановлено, що за несвоєчасну сплату податкових зобовязань з податку на додану вартість за жовтень та грудень 2014, січень, березень, травень, червень, липень та вересень 2015 до позивача були застосовані штрафні санкції податковими повідомленнями-рішеннями № від 28.03.2018 та № від 28.03.2018. Факт несвоєчасності сплати податкових зобовязань позивачем не оспорюється.

Щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 №2343-XII суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 №2343-XII ( у подальшому Закон №2343-XII) передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Згідно із частиною 4 статті 12 Закону №2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Отже, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходів, спрямованих на забезпечення їх виконання.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 12 Закону №2343-XII протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Отже, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, встановлених спеціальними нормами законодавства.

В подальшому Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22 грудня 2011 року № 4212-VІ внесені відповідні зміни до Закону №2343-XII, в тому числі і до положень щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до статті 19 Закону №2343-XII (в редакції чинній з 19 січня 2013 року) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію (частина перша статті 19).

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій (частина 3 статті 19).

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється зокрема на вимоги поточних кредиторів (частина 5 статті 19).

Згідно пункту 1-1 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 22 грудня 2011 року № 4212-VI положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Тобто, положення Закону № 4212-VI застосовуються господарськими судами у розгляді справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання ним чинності, тобто з 19 січня 2013 року.

Розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. При цьому правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідації процедури - за його новою редакцією.

У межах спірних відносин постанова господарського суду про визнання позивача банкрутом відсутня, справа про його банкрутство порушена до набрання чинності Законом 2343-XII в новій редакції, а відтак застосуванню підлягає цей Закон в редакції до 19 січня 2013 року.

Таким чином, позивач повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №823/2240/17.

Беручи до уваги вищезазначене, штрафні санкції, визначені оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями відповідача, нараховані безпідставно, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 великих платників податків (вул. Дегтярівська, 11Г, м. Київ, 04119, ) про застосування до публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго (вул. Гоголя, 285, м. Черкаси, 18002, ) штрафних санкцій за порушення строку сплати податку на додану вартість № від 28.03.2018.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 великих платників податків (вул. Дегтярівська, 11Г, м. Київ, 04119, ) про застосування до публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго (вул. Гоголя, 285, м. Черкаси, 18002, ) штрафних санкцій за порушення строку сплати податку на додану вартість № від 28.03.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 великих платників податків (вул. Дегтярівська, 11Г, м. Київ, 04119, ) на користь публічного акціонерного товариства Черкасиобленерго (вул. Гоголя, 285, м. Черкаси, 18002, ) судові витрати на сплату судового збору у сумі 7 084 (сім тисяч вісімдесят чотири) гривні 41 копійка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя А.В. Руденко