Справа № 420/6283/18
Суддя: Аракелян М. М.
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6283/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора комунального підприємства Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41416424 від 04.06.2018р.

Ухвалою суду від 18.12.2018р. відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 17.01.2019р.

Підготовче судове засідання призначене на 17.01.2019р. було відкладено на 31.01.2019р. на 09 год. 20 хв.

Ухвалою суду від 31.01.2019р. закрито підготовче провадження по справі №420/6283/18 та призначено справу №420/6283/18 до розгляду по суті у судовому засіданні на 11.02.2019р. о 15:30 год.

Судове засідання призначене на 11.02.2019р. о 15:30 год. відкладено на 27.02.2019р. на 09 год. 20 хв.

У судове засідання, призначене на 27.02.2019р., учасники справи не зявились, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання були повідомлені належним чином та своєчасно, позивач та відповідач подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи, не зявилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо необхідності закриття провадження у даній справі, виходячи наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

З аналізу вказаних норм вбачається, що публічно-правовим спором за Кодексом адміністративного судочинства України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб'єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Головне завдання адміністративної юстиції - утвердження верховенства права над адміністративним свавіллям, захист прав і законних інтересів громадян від неправомірних дій і рішень органів виконавчої влади і, врешті-решт, забезпечення законності у сфері публічного управління.

Публічно-правові відносини можна визначити як врегульовані правом суспільні відносини, що складаються в процесі здійснення державою, її органами та посадовими особами, іншими суб'єктами владних повноважень. Публічне право є певним чином функціонально-структурною підсистемою права, яка виражає державні, міждержавні і суспільні відносини. До предмета правового регулювання публічним правом належать такі об'єкти: побудова і функціонування держави та її інститутів; інститути громадянського суспільства; механізм і рівні самоврядування; засади правової системи, правотворчості і правозастосування; принципи, норми та інститути міждержавних відносин і міжнародних організацій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи, як правило, майнового інтересу конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб'єктного складу - участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, аналіз норм цивільного процесуального та адміністративного процесуального законодавства дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб'єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб'єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

З позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що позивачка звернулась до адміністративного суду з метою захисту свого порушеного права на частину обєкта нерухомого майна дачу (садовий будинок), що оскаржуваним рішенням державного реєстратора зареєстрований за третьою особою ОСОБА_3, безпосередньо в позовній заяві стверджуючи, що претендує на майно, що зареєстроване за ОСОБА_3

Отже в межах адміністративної справи існує спір про право між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, при цьому скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 не спроможне вирішити спір про право по суті виходячи із відсутності у адміністративного суду компетенції на розгляд такого спору.

Аналогічну правову позицію висловлено у постанові ОСОБА_4 Верховного Суду від 30.05.2018р. 640/7794/16-ц (N 14-133цс18).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Єропейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Пред'являючи даний позов до адміністративного суду, позивач виходила з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на протиправності рішення державного реєстратора як суб'єкта, наділеного Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» владними управлінським функціями приймати рішення про державну реєстрацію обтяження прав у зв'язку з невиконанням останнім обов'язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності у особи, яка звернулася за державною реєстрацією, права на подання відповідної заяви.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли із спору про право, за суб'єктним складом сторін та сутністю спору суд дійшов висновку, що дана справа підлягає розгляду загальним судом у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Даний спір не носить характеру публічно-правового та не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, а тому має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №396/2550/17. Зокрема, Верховний Суд вказав, що у справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв'язані й питання, пов'язані з реєстрацією права власності на будівлю, а тому цей спір не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивачки у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Верховний Суд наголосив, що у разі, якщо спірні правовідносини пов'язані не лише з діями державного реєстратора, а стосуються спору про право або виконання правочину щодо набуття/припинення таких прав, спір не підсудний адміністративним судам.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі, адже позивач звернулась до суду за захистом свого цивільного права, а саме права власності на майно - дачу (садовий будинок), тому цей спір підвідомчий судам цивільної юрисдикції.

Керуючись п.1 ч.1.238, ст.ст.239, 241-243, 248, 250, 256, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №420/6283/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства Новоселівської сільської ради Регіональне бюро державної реєстрації ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Роз'яснити, що справа за позовом ОСОБА_1 підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України -://adm.od.court.gov.ua/sud1570/gromadyanam/cases/.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України, та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтею 295 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.