Справа № 1440/2340/18
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П'ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2019 р.м.ОдесаСправа № 1440/2340/18

Колегія суддів П'ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

25 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18 червня 2018 року №0-1405, винесене ГУ ДФС у Миколаївській області у відношенні ОСОБА_2 про сплату транспортного податку з фізичних осіб в сумі 25 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що податкове повідомлення-рішення від 18.06.2018 року протиправно винесене з порушенням норм діючого законодавства про сплату транспортного податку з фізичних осіб.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи що діяв у відповідності до вимог чинного законодавства України. Вказував, що оскільки у власності позивача з 2014 року перебуває автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER SPORT, об'єм двигуна 3,0 л. (дизель), 2014 року випуску, то платнику, у відповідності до вимог ст. 267 ПК України, сформовано та направлено податкове повідомлення-рішення по транспортному податку за 2018 рік.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. Зокрема, апелянт зазначає, що легковий автомобіль позивача включений до переліку легкових автомобілів, які підпадають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році, розміщеному Мінекономрозвитку на своєму офіційному веб-сайті. Висновок суду про визнання позову відповідачем через неподання відзиву на позовну заяву без поважних причин спростовуються наявністю такого відзиву поданого 30 жовтня 2018 року. Крім того, судом невірно застосовано норми матеріального права в частині посилання на рішення Миколаївської міської ради від 18.03.2015 року №46/24, яке втратило чинність та регулювало ставки місцевих податків та зборів в 2015 році. Натомість на виконання п.п 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України прийнято рішення Миколаївської міської ради від 13.07.2017 року №22/3, яке введене в дію з 01.01.2018 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_2 є власницею легкового автомобіля марки LAND ROVER, модель RANGE ROVER SPORT, тип загальний легковий універсал-В, об'єм двигуна 2993 см. куб., рік випуску 2014, дата першої реєстрації 18.06.2014 року, реєстраційний номер НОМЕР_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 (а.с. 18).

ГУ ДФС у Миколаївській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-1405 від 18 червня 2018 року, яким згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України та відповідно до пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 ПК України позивачу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку за 2018 рік у розмірі 25 000 грн. (а.с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення Миколаївської міської ради щодо встановлення податку на транспорт за 2015 рік прийняте 18 березня 2015 року, тобто після 15 липня 2014 року, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Судова колегія погоджується з рішенням суду про задоволення позовних вимог, але вважає, що воно має обґрунтовуватися іншими підставами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

За положеннями абз. 1 п.п 267.2.1 п. 267.2. ст. 267 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, платниками транспортного податку є власники легкових автомобілів, яким не більше п'яти років і середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п.п.267.5.1 п.267.5 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року).

Предметом оскарження є податкового повідомлення-рішення про нарахування транспортного податку за 2018 рік.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» станом на 01 січня 2018 року мінімальна заробітна плата установлена в розмірі 3723 грн.

Отже, 375 розмірів мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року - 1 396 125 грн.

Таким чином, об'єктом оподаткування у 2018 році мали бути легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1 396 125 грн. та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабміном України станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об'єму циліндрів двигуна, типу пального (абз.2 п.п 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України).

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об'єм циліндрів двигуна, тип пального, що встановлено абз.3 підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

Аналіз вищенаведених норм свідчить, що об'єктом оподаткування транспортного податку є легкові автомобілі, які одночасно відповідають трьом критеріям, а саме: 1) з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно); 2) їх середньоринкова вартість становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року; 3) повинен бути зазначений у переліку легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, що міститься на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку.

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2017-2018 роках.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі №813/3583/17 (провадження №К/9901/36034/18) та від 08 серпня 2018 року у справі №813/3073/17 (провадження № К/9901/46133/18).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду справи судом встановлено, що автомобіль LAND ROVER, модель RANGE ROVER SPORT, 2014 року випуску, з об'ємом двигуна 2993 куб.см., тип пального - дизель, зареєстрований у 2014 році позивачем знаходиться у переліку автомобілів, з року випуску яким минуло не більше п'яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 року (звітного року), який офіційно оприлюднено Мінекономрозвитку.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до інформації, наданої на запит суду Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, розрахована згідно з п. 2 Методики середньоринкової вартості легкових автомобілів затвердженої постановою Кабміну України від 18 лютого 2016 р. № 66, вартість автомобіль LAND ROVER з об'ємом циліндрів двигуна 3,0 літра (2993 куб.см. з урахуванням заокруглення до найближчого основного розряду), дизель, 2014 року випуску, для цілей віднесення такого автомобіля до об'єктів оподаткування транспортним податком у 2018 році складає 1 118 049,66 грн. (а.с. 65-68).

Таким чином, вартість належного позивачу автомобіля не перевищує передбачену підпунктом 267.2.1 пункту 262.1 статті 267 ПК України межу, а відтак, вказаний легковий автомобіль не підпадає під ознаки об'єкта оподаткування, наведені у пп.267.2.1 п.262.1 ст.267 ПК України, та не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році, а позивач не є платником транспортного податку.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає вірними доводи апелянта щодо порушення норм матеріального права судом першої інстанції, які на думку судової колегії не вплинули на вірність прийнятого рішення, проте є підставою для зміни його мотивувальної частини.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів Законом України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається з трьох різновидів: транспортний податок та податок на майно, відмінне від земельної ділянки та плата за землю.

Згідно із п.10.2 ст. 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону України № 71-VIII, місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об'єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зважаючи на зміст наведених законодавчих норм, встановлення податку на майно, зокрема в частині транспортного податку, є безумовним обов'язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Суд першої інстанції невірно посилався на Положення про податок на майно, затвердженого рішенням Миколаївської міської ради від 28.03.2015 року №46/24, оскільки на момент дії оскаржуваних правовідносин діяло нове Положення про податок на майно зі змінами та доповненнями на підставі рішення Миколаївської міської ради від 13.07.2017 № 22/3 «Про внесення змін та доповнень до рішення Миколаївської міської ради від 07.07.2011 № 7/3 «Про встановлення місцевих податків та зборів на території міста Миколаєва», зі змінами та доповненнями», яке вступило в дію з 01.01.2018 року.

Відповідно п.п 3.2.1 п. 3.2 до даного Положення визначено об'єкт оподаткування транспортного податку, а саме легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Вищенаведені норми Положення дублюють норми абз.1 п.п 267.2.1 п. 267.2. статті 267 ПК України, що підтверджує надану правову оцінку суду апеляційної інстанції обставинам справи.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно по суті дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, але не з підстав своєчасності прийняття відповідного рішення Миколаївською міською радою, а з підстав того, що автомобіль позивача не є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році.

На підставі викладеного, у відповідності до частини 4 статі 317 КАС України, мотивувальна частина оскаржуваного судового рішення підлягає зміні з підстав задоволення позову.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 11 жовтня 2018 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,317,321,322,325,328 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року - змінити з підстав задоволення позову.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко