Справа № 814/569/16
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

Київ

05 березня 2019 року

справа №814/569/16

адміністративне провадження №К/9901/26929/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Ханової Р.Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової А.І., Олендера І.Я.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області

на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2016 року у складі судді Желєзного І. В.

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року у складі суддів Федусик А. Г., Шевчук О. А., Зуєвої Л. Є.

у справі № 814/569/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Югевротранс"

до Головного управління ДФС у Миколаївській області

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Югевротранс" (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - податковий орган, відповідач у справі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30 березня 2016 року №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 116 182 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 58 091 грн, та №, яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями у розмірі 122 564 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 61 282 грн, з мотивів протиправності їх прийняття.

13 травня 2016 року постановою Миколаївського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року, позов задоволено у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з протиправності спірних податкових повідомлень-рішень внаслідок доведення реальності господарських операцій платника податків з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕС ЮГ БУНКЕР», а відтак правомірного формування позивачем витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за операціями із вказаним контрагентом у 2013-2014 роках.

22 серпня 2016 року у Вищому адміністративному суді України зареєстровано касаційну скаргу податкового органу.

У касаційній скарзі відповідач посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, а саме вимог статей 71, 74 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996 (далі - Закон № 996), просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування вимог касаційної скарги податковий орган зазначає про наявність податкової інформації про існування вироку щодо посадових осіб Товариства з обмеженою відповідальністю «Газукраїна-2020», у якого контрагент платника податків придбав товар, частина з якого у подальшому була реалізована позивачеві.

23 серпня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу податкового органу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків до 29 вересня 2016 року (суддя - Маринчак Н. Є.).

10 жовтня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито касаційне провадження за наслідком усунення недоліків касаційної скарги в установлений судом строк та витребувано з Миколаївського окружного адміністративного суду справу № 814/569/16.

31 жовтня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення Товариства на касаційну скаргу податкового органу, в якому платник податків спростовує доводи касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

22 листопада 2016 року справа № 814/569/16 надійшла до Вищого адміністративного суду України.

21 лютого 2018 року справу № 814/569/16 передано до Верховного Суду.

Касаційний розгляд справи здійснюється у попередньому судовому засіданні, відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанцій та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що позивач перебуває на обліку у відповідача та є платником податку на додану вартість. Основним видом діяльності Товариства є діяльність у сфері вантажного автомобільного транспорту, надання послуг з перевезення вантажів вантажним автомобільним транспортом.

У березні 2016 року посадовими особами податкового органу проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання, зокрема, вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року, результати якої оформлено актом від 14 березня 2016 року № 8/14-29-22-02/36622779 (далі - акт перевірки).

30 березня 2016 року на підставі акта перевірки та згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України посадовою особою податкового органу винесено спірні податкові повідомлення-рішення.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 138.1, 138.2 статті 138 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 116 182 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 58 091 грн.

Податковим повідомленням-рішенням № за порушення вимог пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за податковими зобов'язаннями у розмірі 122 564 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у сумі 61 282 грн.

Правовою підставою застосування штрафних (фінансових) санкцій у спірних податкових повідомленнях-рішеннях визначено вимоги пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.

Склад податкових правопорушень доводиться податковим органом виключно на підставі твердження про здійснення позивачем нереальних господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕС ЮГ БУНКЕР» внаслідок чого у 2013-2014 роках платником податку занижено до сплати податкові зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 116 182 грн та завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість за жовтень 2013 року та січень 2014 року на загальну суму 122 564 грн.

Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), на яку послався податковий орган як на правову підставу прийняття податкового повідомлення-рішення № , визначено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є, зокрема, прибуток із джерелом походження з України та за її межами.

Положеннями пунктів 138.1 та 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) визначено склад витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також передбачено необхідність їх підтвердження первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

За змістом пунктів 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, на які посилається податковий орган як на підставу прийняття податкового повідомлення-рішення №, надано право платнику податків віднести до складу податкового кредиту, серед іншого, сум податку на додану вартість, що сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів та послуг. При цьому встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Вимогами пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено обов'язок платника податків при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, сплатити (перерахувати) таку суму до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Нереальність господарських операцій обґрунтовується відповідачем посиланням на непідтвердження операцій за ланцюгом постачання та податкову інформацію про порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків - Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕС ЮГ БУНКЕР» при здійсненні правовідносин з третіми особами - Товариствами з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Ветек», «Газукраїна-2020», «ПК Унітек».

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Товариством (як покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕС ЮГ БУНКЕР» (як постачальником) укладено договір від 01 лютого 2013 року № Роздріб-1 щодо заправки паливно-мастильними матеріалами (бензин А-95, дизельне паливо) автотранспорту покупця, та додаток №1 до Договору (перелік автотранспорту Товариства). Відповідно до пункту 1.2 Договору, поставка/передача паливо-мастильних матеріалів здійснюється на автозаправній станції постачальника, яка розташована за адресою: Миколаївська область, Миколаївський район, с. Весняне, Одеське шосе, 1-а. Додаткові угоди № 1- № 3 до Договору передбачали зміну цін на пальне.

Суд визнає, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та формування податкового кредиту з податку на додану вартість повинні бути підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність спірних господарських операцій, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судами першої та апеляційної інстанцій досліджено первинні документи податкового та бухгалтерського обліку за вказаними операціями, надано оцінку їх відповідності вимогам частини першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Судами попередніх інстанцій досліджено та встановлено обставини, які підтверджують фактичне придбання палива та його використання у подальшій господарській діяльності платника податків. При цьому судами небезпідставно враховано наявність договорів про переведення боргу від 16 серпня 2013 року № 16072013/1, та від 01 листопада 2013 року № 01112013/1, за умовами яких підтверджено наявність кредиторської заборгованості у позивача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕС ЮГ БУНКЕР», яка виникла на підставі договору поставки від 01 лютого 2013 року № Роздріб-1. Вказана сума заборгованості у подальшому погашена новим боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Югекотоп» у повному обсязі, що не спростовується податковим органом.

Зауваження щодо змісту податкових накладних і порядку їх оформлення та реєстрації у відповідача відсутні.

Відтак, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до обґрунтованого висновку, що наявними матеріалами справи підтверджується рух, мета, економічна доцільність придбання вказаного палива, а також його використання у подальшій господарській діяльності Товариства.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними та допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Обґрунтування касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою, наданою судами першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, податковим органом не зазначено.

Посилання податкового органу на податкову інформацію про існування вироку, яким встановлена фіктивність діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Газукраїна-2020», у якого контрагент платника податків придбав паливо, частина з якого у подальшому була реалізована позивачеві, є неприйнятним. Такі доводи не досліджувалися судами попередніх інстанцій, оскільки їх не покладено в основу прийняття податкового повідомлення-рішення та не відображено в акті перевірки, відтак їх оцінка знаходиться за межами касаційного перегляду.

Верховний Суд зауважує, що сам факт наявності вироку, ухваленого у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій для реалізації конкретних господарських операцій.

Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга податкового органу залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 травня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2016 року у справі № 814/569/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Ф. Ханова

Судді: І.А. Гончарова

І.Я. Олендер