Справа № 296/1585/17
Суддя: Сингаївський О. П.
Дата ухвалення: 2018-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 296/1585/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2018 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.и Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретарів судового засідання Галіцької А.М., Степанчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Житомира адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради, третя особа без самостійних вимог Департамент містобудування та земельних відносин про часткове визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Корольовського районного суду м. Житомир та просить визнати протиправним і скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15.02.2017 за № 149 «Про демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та елементів на фасадах будівель, споруд в м. Житомирі» в частині п.33 Додатку до даного рішення щодо демонтажу рекламних засобів на фасаді будинку № 4 по вул. Перемоги у м. Житомирі, посилаючись на те, що є власником інформаційних вивісок, на розміщення яких має чинні документи. Дані інформаційні вивіски не являються рекламою, а тому не потребують дозволу на розміщення. З даного приводу існує постанова Корольовського районного суду м. Житомира та Ухвала Житомирського апеляційного адміністративного суду, якими фактично аналогічне рішення відповідача вже визнавалось незаконним та скасовувалось. В ході розгляду справи судом було встановлено належність їй конструкції, відсутність порушень із її боку при розміщенні.

Ухвалою судді від 28 лютого 2017 року було відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено судове засідання.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи позов не визнали заперечували проти його задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності від 07.10.2002 ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення по вул. Перемоги, 4 у м. Житомирі (а. с. 4).

На підставі погоджень № 128/1235/1 виданого у 2002 році та № 41/2007 виданого у 2007 році ОСОБА_1 на зовнішній частині належного її приміщення у межах першого поверху розмістила інформаційні вивіски, які являються собою частину конструкції нежитлового приміщення.

З 2013 року приміщення здавалось ОСОБА_1 в оренду особам, які розміщували на належних ОСОБА_1 вивісках інформацію про себе та види своєї діяльності. На час розгляду справи, приміщення здається в оренду та використовується під розміщення лотереї із назвою «Спортлото».

06.03.2013 виконавчим комітетом Житомирської міської ради було прийнято рішення за № 90 про демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами в м. Житомирі по вул. Перемоги, 4 на приміщенні яке належить ОСОБА_1

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.12.2013 у справі № 296/4148/13-а рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06.03.2013 було визнано протиправним та скасовано. Ця постанова залишена без змін Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 23 січня 2014 року.

Розглядаючи справу № 296/4148/13-а, суд прийшов до висновків, що інформаційна вивіска (кронштейн) на фасаді будинку № 4 по вул. Перемоги у м. Житомирі є невід'ємною частиною конструкції нежитлового приміщення та належить на праві власності ОСОБА_1 Остання, як власник цього приміщення правомірно, маючи на це усі необхідні документи, розмітила інформаційну вивіску (кронштейн) на зовнішній стороні приміщення у 2007 році, за власні кошти і є її власником. Сам по собі кронштейн не несе будь-якої рекламної інформації. Розміщення на даному кронштейні рекламної вивіски Орендаря приміщення без відповідного дозволу створює спірні відносини між виконкомом та Орендарем приміщення. Однак при цьому право приватної власності ОСОБА_1 на встановлену нею конструкцію, яка сама по собі без рекламної вивіски розміщеної Орендарем не носить будь-якого рекламного характеру не може бути порушеним.

Згідно ст.14 КАС України, Постанови та ухвали суду в адміністративних справах є обовязковими до виконання на всій території України.

За положеннями ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З метою зясування підстав прийняття відповідачем оскаржуваного рішення від 15.02.2017 за № 149 «Про демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та елементів на фасадах будівель, споруд в м. Житомирі» суд зобовязував представника відповідача та третьої особи надати документи, що стали підставою для його прийняття. У судовому засіданні зазначені представники повідомили, що будь-які документи, акти обстежень, замірів для прийняття рішення не складалися і такі документи відсутні. Встановлено, що ОСОБА_1 не запрошувалась для надання пояснень, представлення наявних у неї дозвільних документів. Зазначені судові рішення з даного питання, відповідачем не враховувались при прийнятті оскаржуваного рішення.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про рекламу" від 03.07.1996 № 270/96-ВР, реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару.

Разом з тим, відповідно до ч.7 ст.8 Закону України "Про рекламу", розміщення інформації про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, у тому числі на елементах обладнання та/або оформлення місць торгівлі, а також безпосередньо на самому товарі та/або його упаковці, не вважається рекламою.

Положеннями ч.6 ст.9 вказаного Закону встановлено, що вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відповідно п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою КМ України від 23.12.2003 № 2067 (далі Правила):

- вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб'єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Таким чином, інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб'єктом, не є рекламою у розумінні ч.7 ст.8 та ч.6 ст.9 Закону України "Про рекламу", оскільки підпадає під визначення "вивіска" чи "табличка".

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на фасаді будівлі за адресою: м. Житомир, вул. Перемоги, 4 наявні вивіски з написом "Спортлото", про демонтаж яких відповідач прийняв рішення.

У судовому засіданні свідок повідомила, що вказана інформація розміщена орендарем, який орендує приміщення у ОСОБА_1 і містить інформацію про вид своєї діяльності, яке здійснюється у приміщенні.

Листом Державного комітету України з питань регулятивної політики та підприємництва від 13.10.2010 за № 130096, зазначено, що у разі, якщо на фасаді будівлі, яке займає суб'єкт господарювання, та/або біля входу (в'їзду) в нього розміщена інформаційна вивіска, інформація, на якій не містить закликів до придбання товарів чи надання послуг або іншої інформації, призначеної сформувати, або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес у відношенні такої особи, або товару (послуги), така інформація, не є рекламою.

Суд зазначає, що вивіска із написом "Спортлото" не є рекламою, так як не містить закликів про придбання товару чи послуги, розміщена не вище першого поверху, біля входу в орендоване приміщення та підпадає під поняття "вивіска", чи "табличка", які визначені у ч.6 ст.9 Закону України "Про рекламу", у зв'язку з чим відповідач безпідставно розцінив дану вивіску як рекламу.

Законодавством України не передбачено отримання будь-якої дозвільної документації на розміщення вивіски, чи таблички, а тому, посилання відповідача у на порушення позивачем положень Закону України «Про рекламу», є протиправним та суперечить діючому законодавству.

Крім того, суд зауважує, що встановлення будь-яких невідповідностей Правилам та Закону України «Про рекламу» не може встановлюватися виключно візуально без врахування усіх обставин, що можуть мати значення при прийнятті рішення.

Згідно ч.2 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000I, «Онерїлдіз проти Туреччини» (Цneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обовязок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онерїлдіз проти Туреччини» (Цneryэldэz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи невідповідність оскаржуваного рішення вищенаведеним критеріям та з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6, 100, 158-160, 264 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати протиправним та скасувати Рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 15.02.2017 № 149 «Про демонтаж спеціальних конструкцій зовнішньої реклами та елементів на фасадах будівель, споруд в м.Житомирі» в частині п.33 Додатку до даного рішення щодо демонтажу рекламних засобів на фасаді будинку № 4 по вул. Перемоги у м.Житомирі.

Стягнути з Виконавчого комітету Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Cуддя О. П. Сингаївський