Справа № 812/553/17
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року справа №812/553/17

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2018 року у справі № 812/553/17 (головуючий І інстанції Петросян К.Є. повний текст рішення складено 13 грудня 2018 року у приміщенні суду за адресою: просп. Космонавтів, 18, м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» (далі-позивач, ТОВ «ЛЕО») звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі-відповідач, податковий орган) в якому позивач просив суд:

- визнати протиправними дії Запорізького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби по проведенню камеральної перевірки даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та даних, заявлених ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання» в податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року, а також з питань подання податкових декларацій з податку на додану вартість не в установлений строк за січень-грудень 2015 року, січень 2016 року та не подання податкових декларацій з податку на додану вартість за липень-грудень 2014 року, лютий-жовтень 2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 04.01.2017 року про зобов'язання ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання» сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 408 260,51 грн за затримку до 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4 082 605,06 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПС» № від 04.01.2017 року про застосування до ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання» штрафних санкцій в сумі 4 760,00 грн за платежем податок на додану вартість. (том 1 а.с. 3-10) .

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2018 року позов задоволено частково (том 2 а.с. 130-135).

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2017 року про зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 408 260,51 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 04.01.2017 року про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» штрафних санкцій в сумі 4760,00 грн за платежем податок на додану вартість.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» судовий збір у розмірі 6195,31 грн.

Відповідач з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій послався на неправильну оцінку судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального та процесуального права. Просив скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2018 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивач мав право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, а наявність сертифікату Торгово-промислової палати України є лише підставою для отримання розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу проте, всупереч вимогам законодавства позивач не звертався до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. (а.с. 140-141).

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що суд повно і всебічно з'ясував обставини справи та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Вважає, що наявні у підприємства сертифікати ТПП України, є належними доказами, які підтверджують звільнення Товариства від відповідальності за порушення строків сплати узгодженого грошового зобов'язання з податку на додану вартість (а.с. 158-159, 163-166).

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від сторін надійшли клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження без їх участі.

Відповідно до приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Згідно вимог частин 1, 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, заслухав суддю - доповідача, перевірив матеріали справи, обговорив доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, встановив наступне.

Позивача - ТОВ «ЛЕО» зареєстровано в якості юридичної особи, , місцезнаходження: Луганська область, м.Луганськ, Артемівський район, кв.Гайового, буд. 35 (т.2 а.с.116-122).

Згідно з розпорядженням Офісу великих платників Державної фіскальної служби від 08.09.2016 року № 47-р ТОВ «ЛЕО» було переведено з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС на обслуговування до Запорізького управління Офісу великих платників податків ДФС (т.1 а.с.95).

Запорізьким управлінням була проведена камеральна перевірка даних, задекларованих позивачем в податковій декларації з податку на додану вартість за червень 2014 року, а також з питань подання податкових декларацій з податку на додану вартість не в установлений строк за січень-грудень 2015 року, січень 2016 року та не подання податкових декларацій з податку на додану вартість за липень-грудень 2014 року, лютий-жовтень 2016 року, за результатами якої складений акт від 16.12.2016 №23/28-10-47- 09/31443937.

Актом камеральної перевірки від 16.12.2016 року № 23/28-10-47- 09/31443937 встановлено порушення позивачем:

1. пункту 57.1 ст.57, п.200.2 ст.200, п.203.2 ст.203 ПК України, а саме - несвоєчасна оплата узгодженого грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4082605,06 грн, задекларованої у податковій декларації з податку на додану вартість за серпень 2016 року з затримкою до 30 календарних днів у сумі 4082605,06 грн;

2. п.п.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.203.1 ст.203 ПК України, а саме - подання податкових декларацій з податку на додану вартість за січень-грудень 2015 року, січень 2016 року не у встановлений законом строк та не подання податкових декларацій з податку на додану вартість за липень-грудень 2014 року, лютий-жовтень 2016 року (т.1 а.с.75-77) .

Не погоджуючись із висновками акта камеральної перевірки, листом від 27.12.2016 року позивач звернувся до Запорізького управління із запереченнями на висновки акта перевірки (т.1 а.с.78-80).

Листом від 04.01.2017 року Запорізьким управлінням висновки акта перевірки від 16.12.2016 року № 23/28-10-47- 09/31443937 визнано такими, що відповідають вимогам чинного законодавства (т.1 а.с.71-72).

На підставі акта перевірки від 16.12.2016 року № 23/28-10-47- 09/31443937 Запорізьким управлінням Офісу великих платників ДФС 04.01.2017 винесено податкові повідомлення- рішення № про зобов'язання ТОВ «ЛЕО» сплатити штраф у розмірі 10% в сумі 408260,51 грн за затримку до 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 4 082 605,06 грн, та № про застосування штрафних санкцій в сумі 4 760,00 грн за платежем податок на додану вартість (т.1 а.с.83-84).

20.01.2017 року за № 01-32/2/07 ТОВ «ЛЕО» подано скаргу на податкові повідомлення-рішення від 04.01.2017 року № та № (т.1 а.с.85-89).

Рішенням ДФС України від 24.03.2017 року № 5906/6/99-99-11-03-01-25 податкові повідомлення-рішення Запорізького управління Офісу великих платників податків ДФС від 04.01.2017 року № та № залишені без змін, скарга позивача - без задоволення (т.1 а.с.90-91).

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до підпункту 49.18.1 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2756-VI (з відповідними змінами, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі за текстом ПК України) податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до пункту 203.1 статті 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 203.2 статті 203 Кодексу передбачено, що сума податкового зобов'язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (пункт 126.1 статті 126 ПК України).

Тобто вказаною нормою на платника покладений обовязок щодо своєчасної сплати узгодженої суми грошового зобовязання.

Проте, 2 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон № 1669-VII (далі Закон № 1669-VII), який набув чинності 15 жовтня 2014 року.

За положеннями статті 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Станом на момент виникнення спірних правовідносин, антитерористична операція відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» розпочата та не була закінчена.

Вказаний Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до матеріалів справи, зареєстроване місцезнаходження позивача є м. Луганськ, яке відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р та від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, відноситься до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Статтею 10 Закону № 1669-VII визначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Термін «відповідальність» необхідно розуміти як встановлені законом та іншими нормативно-правовими актами санкції. Санкція - це заходи відповідальності, що застосовуються державою за порушення передбачених нормою права зобов'язань і вимог, а також з метою захисту інтересів суспільства і держави, прав і свобод людини та організацій (тобто юридичних осіб), правопорядку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вищенаведеним Законом № 1669-VII не визначено перелік зобов'язань, за невиконання або неналежне виконання яких особа звільняється від відповідальності.

Разом з цим, Закон № 1669-VII спрямований на забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Згідно з частиною третьою статті 11 Закону № 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення статті 10 Закону № 1669-VII застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб'єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об'єктивних обставин - проведення антитерористичної операції, факти про які, в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків, в тому числі й в частині неналежного виконання обов'язку своєчасної сплати грошових зобов'язань.

Отже, стаття 10 Закону № 1669-VII передбачає, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставини, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) своїх податкових зобов'язань є наявність у такого суб'єкта господарювання сертифікату Торгово-промислової палати про засвідчення форс-мажорних обставин.

У відповідності до пункту 3.3 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), (як в редакції затвердженою Рішенням президії ТПП України 15 липня 2014 року № 40(3) так і Рішенням Президії Торгово-промислової палати України 18 грудня 2014 року № 44(5), сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - сертифікат) - документ установленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом. Отже, вказаною нормою ототожнено сертифікат та висновок, як документ, що засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Таким чином Сертифікат ТПП застосовується при вирішенні питання про звільнення від нарахування штрафних санкцій та пені з 14 квітня 2014 року з боку податкових органів.

З встановлених судом обставин справи вбачається, що позивачеві нараховані штрафні санкції саме за несвоєчасну сплату ним грошових зобов'язань з податку на додану вартість за податковою декларацією з ПДВ, а також несвоєчасне подання податкових декларацій з податку на додану вартість за січень-грудень 2015 року та січень 2016 року і неподання податкових декларацій з податку на додану вартість за липень-грудень 2014 року та лютий-жовтень 2016 року.

Суд зазначає, що позивач має сертифікати Торгово-промислової палати України від 30.09.2018 року № 691 та № 692, якими засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) відповідно до пунктів 102.6-102.7 статті 102 ПК України з 12.08.2014 для ТОВ «ЛЕО» при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів; а також відповідно до пунктів 100.4 і 100.5 статті 100 ПК України з 31.07.2014 при здійсненні господарської діяльності на території Луганської області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів.

Вказаними сертифікатами визначено, що на момент їх видачі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо (т.1 а.с.92-93).

Таким чином, суд вважає, що в спірних відносинах наявні підстави для звільнення підприємства від відповідальності за порушення строків сплати податку на додану вартість, а також подачі податкових декларацій з податку на додану вартість, в установлені Податковим кодексом України строки.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 14 березня 2018 року по справі №805/1463/17-а, від 08 травня 2018 року по справі №805/808/17-а та від 12 червня 2018 по справі № 605/2685/17-а.

Твердження апелянта про те, що законом не визначено можливості звільнення платника податків від відповідальності за порушення граничних термінів сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість та подання податкових декларації, є лише субєктивним трактуванням положень закону та не ґрунтується на положеннях зазначеної норми.

Суд наголошує, що сертифікати Торгово-промислової палати України від 30.09.2018 року № 691 та № 692 охоплюють період часу, потягом якого мали місце надзвичайні, невідворотні та непередбачувані обставини (події), що об'єктивно вплинули на виконання зобов'язань за перевіряємий період.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 04.01.2017 року № про зобов'язання ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання» сплатити штраф у розмірі 10% у сумі 408 260,51 грн за затримку до 30 календарних днів сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість; а також № від 04.01.2017 року про застосування до ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання» штрафних санкцій в сумі 4 760,00 грн за платежем податок на додану вартість.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для залишення без змін рішення суду першої інстанції і відмови в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2018 року у справі № 812/553/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 5 грудня 2018 року у справі № 812/553/17 - залишити без змін.

Повний текст постанови складений та підписаний 6 березня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення окрім випадків визначених статтєю 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова