Справа № 824/1033/18-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/1033/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кушнір В.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Александру М.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У поданому до суду адміністративному позові публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" (далі - позивач, ПАТ "Чернівцігаз") просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - відповідач): форми "Р" від 10.10.2018р. №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання ПАТ "Чернівцігаз" за податковими зобов'язаннями на 2194636,95грн. та за штрафними фінансовими санкціями (штрафами) на 548659,24грн.; форми "ПС" від 10.10.2018р. №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання ПАТ "Чернівцігаз" за штрафними фінансовими санкціями (штрафами) на 510,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач за наслідками проведеної перевірки ПАТ "Чернівцігаз" дійшов висновку про необхідність нарахування позивачу екологічного податку, у зв'язку з чим прийняв податкове повідомлення-рішення, яким товариству збільшено суму грошового зобов'язання з екологічного податку, а також застосовано штрафні санкції. Позивач вважає, що висновки, на яких ґрунтуються прийняті податковим органом рішення є протиправними, оскільки метан згідно чинного міжнародного законодавства та нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання Податкового кодексу України, не підпадає під визначення забруднюючих речовин, з яких має сплачуватись екологічний податок. Крім того, позивач вважає протиправним використання відповідачем ОСОБА_2 про реєстри викидів і перенесення забруднювачів, ратифікованого Законом України "Про ратифікацію ОСОБА_2 про реєстри викидів та перенесення забруднювачів" № 980-VІІІ від 03.02.2016р., виходячи з того, що метою ОСОБА_2 не є регулювання питань оподаткування, що згідно ст.3.1. Податкового кодексу України унеможливлює використання цього ОСОБА_2 для цілей податкового законодавства України.

Також позивач вважає протиправним застосування Переліку речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів" при проведенні перевірки, затвердженого наказом Мінекоресурсів України від 14.03.2002р. №104, оскільки такий наказ не є нормативно-правовим актом, прийнятим на підставі та на виконання Податкового кодексу, а тому його використання для віднесення метану до забруднюючих речовин є протиправним.

Крім того, позивач зазначив, що відповідачем за ненадання витребовуваних документів, на підставі складеного акту, прийнято податкове повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 510,00 грн. З приводу вказаного позивач пояснив, що такі документи під час проведення перевірки ним не надавались, оскільки вони не підпадають під визначення податкового законодавства з огляду на положення статей 3, 5 ПК України, отже такі документи не є первинними документами в розумінні ПК України та підставою для нарахування екологічного податку, а сам факт не складання позивачем таких документів не вказує на порушення вимог пункту 44.6 статті 44 ПК України. У зв'язку з цим, позивач вважає безпідставним застосування до нього штрафу в розмірі 510 грн.

Зважаючи на викладене, на думку позивача, оскаржувані ним податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки господарська діяльність ПАТ "Чернівцігаз" пов'язана з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, отже позивач є платником екологічного податку за викиди забруднюючих речових в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, у тому числі вуглеводнів. Відповідач вважає, що в силу вимог наказу Міністерства екології та природних ресурсів України №104 від 14.03.2002р. "Про затвердження переліку речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів" і за викиди яких справляється збір, метан, як одна з основних складових природного газу, є речовиною, яка входить до "вуглеводнів" і за викиди яких справляється екологічний податок, за ставками, визначеними статтею 243 ПК України. Відтак, відповідач вважає, що ПАТ "Чернівцігаз" як оператор газорозподільних мереж, що придбаває газ для виробничо-технологічних витрат та нормованих витрат, а також послуги балансування обсягів природного газу, зобов'язане нараховувати та сплачувати екологічний податок з викидів метану в атмосферне повітря, оскільки такий газ не споживається кінцевими споживачами, а обсяги такого газу (метану) фактично є викидами в атмосферне повітря.

Крім того, в ході перевірки ПАТ "Чернівцігаз", на підставі акту перевірки товариства, проведеної 20-26 квітня 2017 року Державною екологічною інспекцією у Чернівецькій області, встановлено, що викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел ПАТ "Чернівцігаз" здійснюються на підставі 7 дозволів на викиди. Разом з тим, викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел таких як ШГРП, ГРП та викиди від втрат газу під час його транспортування на усіх дільницях ПАТ "Чернівцігаз" здійснюються за відсутності дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади.

Таким чином, відповідач стверджує, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення є законними та у задоволенні позову необхідно відмовити.

У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що відповідач не має підстав для здійснення розрахунку екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в частині використання газу на виробничо-технічні втрати та витрати, на підтвердження чого посилається на рішення інших адміністративних судів, які набрали законної сили у аналогічних справах.

Ухвалою суду від 13.11.2018р. відкрито провадження у даній справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

16.01.2019р. судом закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.02.2019р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та просив суд задовольнити їх повністю.

Представник відповідача у поданому до суду 11.02.2019р. клопотанні просив розглянути справу за його відсутності, при цьому в задоволенні позову просив відмовити.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Публічне акціонерне товариство "Чернівцігаз" () 03.03.1992р. зареєстровано як юридичну особу за адресою: 58009, м. Чернівці, вул.Винниченка, буд.9А, взято на податковий облік 07.07.1993р., основним видом діяльності є розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (а.с.23).

Офісом великих платників податків ДФС України, на підставі наказу від 23.07.2018р. №1355 та направлень від 24.07.2018р. №170, №171, №172, №173 та від 31.07.2018р. №184, у період з 24.07.2018р. по 18.09.2018р. проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ "Чернівцігаз" з питання повноти нарахування та сплати екологічного податку за викиди забруднюючих речовин в частині використання газу на виробничо-технологічні втрати та витрати за період з 01.01.2016р. по 30.06.2017р. За результатами перевірки складено Акт від 25.09.2018р. №139/28-10-48-10/03336166 (а.с. 14, 21-61).

Проведеною перевіркою встановлені порушення ПАТ "Чернівцігаз" п.240.1 ст.240; п.п.242.1. п.242.1 ст.242; ст.243; п.249.1, п.249.2, п.249.3 ст.249; п.250.2 ст.250 ПК України, в результаті чого занижено екологічного податку на загальну суму 2 194 636,95 грн., в т.ч. по періодах: 1 квартал 2016 року - 56 140,79 грн., 2 квартал 2016 року - 143 623,53 грн., 3 квартал 2016 року - 8 743,39 грн., 4 квартал 2016 року - 1 236 142,04грн., 1 квартал 2017 року - 629 048,78 грн., 2 квартал 2017 року - 120 938,42грн.

Позивачем 01.10.2018р. були подані заперечення на акт перевірки за №Сhr01/2-Сл-3197-1018, які відповідачем у відповіді від 05.10.2018р. за №41803/10/28-10-48-10 залишено без задоволення, а висновки акту перевірки без змін (а.с.62-70).

На підставі висновків перевірки Офісом великих платників податків ДФС України прийнято податкове повідомлення-рішення: форми "Р" від 10.10.2018р. №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання ПАТ "Чернівцігаз" за податковими зобов'язаннями на 2194636,95грн. та за штрафними фінансовими санкціями (штрафами) на 548659,24грн. (а.с.71-72).

Окрім того, в ході вищезазначеної перевірки Львівським управлінням Офісу великих платників податків ДФС направлено ПАТ "Чернівцігаз" лист від 27.07.2018р., у якому вимагалось надати документи, що належать до предмета перевірки, в тому числі: акти - розрахунки виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу за перевіряємий період та розрахунки на основі яких складено акти; розрахунки витрат та розрахунки втрат, які проведені відповідно до ОСОБА_3 визначення питомих виробничо-технологічних витрат та втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003р. №264 (далі - ОСОБА_3 №264) (а.с.92).

У відповідь на вимогу Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС ПАТ "Чернівцігаз" у листі від 01.08.2018р. повідомило, що під час проведення попередньої позапланової перевірки були надані усі первинні документи та пояснення щодо нарахування та сплати екологічного податку за 2016 рік та І півріччя 2017 року. Щодо надання актів-розрахунків, проведених згідно ОСОБА_3 №264 позивач пояснив, що необхідність у їх складанні у товариства була відсутня, оскільки такі документи не є первинними у відповідності до положень ПК України (а.с.96-97).

18.09.2018р. посадовими особами Львівського управління Офісу великих платників податків ДФС складено акт про ненадання документів до перевірки №229/28-10-48-10/03336166, на підставі якого, за порушення ПАТ "Чернівцігаз" ст.44, абз.1 п.121.1 ст.121 ПК України, прийнято податкове повідомлення-рішення форми "ПС" від 10.10.2018р. №, відповідно до якого товариству збільшено суму грошового зобов'язання за штрафними фінансовими санкціями (штрафами) на 510,00 грн. (а.с.73, 169-170).

Не погоджуючись із вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно пп.14.1.57 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.

Відповідно до пп.14.1.230 п.14.1 ст.14 ПК України стаціонарне джерело забруднення - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу та/або скиди забруднюючих речовин у водні об'єкти.

За змістом пп.240.1.1 п.240.1 ст.240 ПК України платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Пунктом 243.1 ст. 243 ПК України передбачено ставки податку за викиди в атмосферне повітря окремих забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення.

Аналіз зазначених норм податкового законодавства дає підстави зробити висновок, що платниками екологічного податку є суб'єкти господарювання, які за своєю суттю (або використовують у своїй діяльності) є стаціонарними джерелами забруднення, що здійснюють викиди забруднюючих речовин, зокрема в атмосферу.

Податковий кодекс України не містить визначення терміну (поняття) "забруднюючі речовини", при цьому пунктом 5.3 статті 5 ПК України передбачено, що інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" від 16.10.1992 № 2707-XII забруднююча речовина - речовина хімічного та біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров'я людини та стан навколишнього природного середовища.

В ч.1 ст.11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" вказано, що для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоровя людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №1598 від 29.11.2001р. на виконання статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" затверджено Перелік найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, викиди яких в атмосферне повітря підлягають регулюванню, відповідно до якого "метан" до речовин, викиди яких підлягають регулюванню, не відноситься.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України "Про затвердження нормативів граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел" від 27.06.2006р. №309 затверджені нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин із стаціонарних джерел, при цьому "метан" до переліку забруднюючих речовин ним не віднесено.

Відповідно до Порядку організації та проведення моніторингу в галузі охорони атмосферного повітря, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.1999р. №343, "метан" не відноситься до списків забруднюючих речовин, і моніторинг за "метаном" ні на загальнодержавному, ні на регіональному рівні не проводиться.

Виключно парниковим газом "метан" визначений також Методичними рекомендаціями щодо підготовки методик для інвентаризації викидів парникових газів від антропогенних джерел, затверджених наказом Національного агентства екологічних інвестицій України від 05.10.2009р. №73, Методикою розрахунку викидів забруднюючих речовин та парникових газів у повітря від використання палива на побутові потреби в домогосподарствах, затвердженою наказом Держкомстату України від 22.04.2011р. №98, Методикою розрахунку викидів забруднюючих речовин та парникових газів у повітря від транспортних засобів, затвердженою наказом Держкомстату України від 13.11.2008р. №452.

Пунктом 3.2 ст.3 ПК України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Чинним міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України і яким регулюються питання, котре впливає на оподаткування, є "Кіотський протокол", який 04.02.2004р. ратифікований Верховною Радою України на підставі Закону України за №1430-ІV "Про ратифікацію Кіотського протоколу до Рамкової Конвенції Організації Об'єднаних Націй про зміну клімату", і який набрав чинності 17.11.2006.

Додаток А до Кіотського протоколу встановлює, що парниковими газами є:

- діоксид вуглецю (С02);

- метан (СН4);

- закис азоту (N20);

- гідрофторвуглеводи (ГФВ);

- перфторвуглеводи (ПФВ);

- гексафторид сірки (SF6).

Аналогічні висновки слідують з Директиви №2008/1/ЕС Європейського Парламенту та Ради "Про комплексне запобігання та контроль забруднень", адресованої державам - членам ЄС, яка містить примірний перелік забруднюючих речовин, для яких встановлюють граничні величини викидів, серед яких "метану" також немає.

"Метан" також не визнаний речовиною, що руйнує озоновий шар (Монреальський протокол про речовини, що руйнують озоновий шар), що набув чинності для України з 29.06.1990.

З вищенаведеного вбачається, що "метан" є парниковим газом та не відноситься до забруднюючих речовин та відповідно до діючого законодавства викиди метана не нормуються.

Відповідно до п.242.1.1 ст.242 ПК України об'єктом та базою оподаткування є: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Згідно з п. 249.3 ст. 249 ПК України суми податку, який справляється за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення (Пвс), обчислюються платниками податку самостійно щокварталу виходячи з фактичних обсягів викидів, ставок податку за формулою, визначеною цією статтею.

Як вбачається із Акту перевірки, відповідачем визначено суму екологічного податку із викидів метану за 2016 рік - І півріччя 2017 року в розмірі 2194636,95грн., виходячи з обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат природного газу за 2016 рік - І півріччя 2017 року, придбаного в ТОВ "РГК Трейдинг" та ТОВ "Чернівцігаз Збут", обсягів негативного місячного небалансу газу підприємства, згідно актів надання послуг балансування природного газу ПАТ "Укртрансгаз", відповідно до зведених розрахунків планованих виробничо-технолоічних витрат та втрат природного газу, із застосуванням ОСОБА_3 визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003р. №264 та ОСОБА_3 визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками у разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003р. №595.

Таким чином, у порушення вищезазначеним норм ПК України, контролюючим органом визначено об'єкт оподаткування по екологічному податку не шляхом визначення фактичних обсягів викидів стаціонарними джерелами забруднення, а взято за основу весь об'єм виробничо-технологічних втрат природного газу/балансування газу, який необґрунтовано визначений відповідачем як об'єм викидів в атмосферне повітря.

Відповідно до абз.6 Розділу 3 ОСОБА_3 визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003р. №264 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 09.07.2003р. №571/7892, до виробничо-технологічних витрат газу належать витрати газу під час врізування або підключення новозбудованих, або після капітального ремонту, або реконструйованих газопроводів, об'єктів системи газопостачання житлових та громадських будівель, промислових підприємств тощо, а також у разі виконання пусконалагоджувальних робіт на них та витрати газу на опалення газорегуляторних пунктів та іншого газорегуляторного обладнання.

Відтак, при здійсненні газопостачання (технологічного процесу розподілу природного газу) виникають виробничо-технологічні втрати природного газу, які за своєю суттю є питомими втратами в процесі функціонування газорозподільної мережі, а не викидами в атмосферне повітря.

Згідно п.1.4 Порядку формування тарифів на транспортування природного газу розподільними трубопроводами на основі багаторічного стимулюючого регулювання, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 28.11.2013р. №1499 виробничо-технологічні витрати та нормативні втрати газу - витрати та втрати природного газу, пов'язані з технологічним процесом розподілу природного газу, обсяг яких встановлюється з урахуванням розмірів, визначених Кабінетом Міністрів України або іншим органом, визначеним законодавством України.

Відтак, газ для виробничо-технологічних втрат та нормовані втрати газу - це газ, що втрачається під час його транспортування газорозподільними та внутрішньо-будинковими мережами, а також під час виконання профілактичних та пусконалагоджувальних робіт, а отже виробничо-технологічні витрати виникають з об'єктивних причин, як наслідок технологічного процесу та зношеності газотранспортної системи, і такі витрати є невід'ємною частиною виробничого процесу розподілу природного газу.

Таким чином, вищенаведеними нормами законодавства підтверджується, що виробничо-технологічні втрати та витрати не є фактичними викидами природного газу в повітря, а відтак такі витрати та виробничо-технологічні втрати природного газу в газорозподільних мережах не можуть бути об'єктом оподаткування екологічного податку.

Разом з тим, з Акту перевірки видно, що посадовими особами відповідача виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати газу ототожнені з викидами в атмосферне повітря.

Відтак, суд доходить висновку, що розрахунок екологічного податку та збільшення на підставі оскаржуваного податкового-повідомлення рішення суми грошового зобов'язання за платежем надходження від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, здійснено з порушенням вимог Податкового кодексу України.

Крім того, як вбачається з Акту перевірки, контролюючим органом при розрахунках екологічного податку застосовано, зокрема, зведені розрахунки плануємих виробничо-технологічних витрат та втрат природного газу за 2014-2017 рік, які розраховані відповідно до ОСОБА_3 №264 та №595.

При цьому, на думку суду, контролюючим органом не взято до уваги те, що ОСОБА_3 визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами та ОСОБА_3 визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджені наказом Мінпаливенерго України від 30.05.2003р. №264 застосовуються виключно для планування виробничо-технологічних втрат природного газу, нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів, прогнозування обсягів споживання паливно-енергетичних ресурсів у регіонах, галузях та у цілому в державі з метою їх раціонального використання.

ОСОБА_3, як і ОСОБА_3 визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками у разі неприведення об'єму газу до стандартних умов, затверджена наказом Мінпаливенерго України від 21.10.2003р. №595 були прийняті на виконання Загального положення про порядок нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року №786, відповідно до п.1 якого, нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві України здійснюється з метою раціонального використання та економії паливно-енергетичних ресурсів і є основою для застосування економічних санкцій за їх нераціональне використання та запровадження економічних механізмів стимулювання енергозбереження.

Нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів не передбачає втручання держави у господарську діяльність підприємств, пов'язану з обмеженням обсягів споживання паливно-енергетичних ресурсів або обсягів виробленої продукції. Воно є інструментом усунення нераціонального використання паливно-енергетичних ресурсів, викликаного безгосподарністю та застосуванням застарілих технологій. Основними важелями цього механізму є матеріальне заохочення економії паливно-енергетичних ресурсів та фінансова відповідальність за їх нераціональне використання.

Відтак, застосування контролюючим органом при нарахуванні екологічного податку планових, прогнозованих, орієнтовних величин, розрахованих згідно з вказаними методиками суперечить вимогам п. 249.3 ст. 249 ПК України, п. 14.1.157 ст. 14 ПК України, які передбачають обов'язковість розрахунку екологічного податку виключно з фактичних обсягів викидів.

З урахуванням наведених вище висновків, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення форми "Р" від 10.10.2018р. №, прийнято відповідачем необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, суд вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на наказ Міністерства екології та природних ресурсів України від 14.04.2002р. №104 "Про затвердження Переліку речовин, які входять до «твердих речовин" та "вуглеводнів" і за викиди з яких справляється збір", оскільки зазначений наказ був прийнятий на виконання постанови Кабінету Міністрів України №303 від 01.03.1999р. "Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища", яка втратила чинність відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 27.12.10р.

Також, безпідставними є посилання представника відповідача на лист Міністерства екології та природних ресурсів України від 23.10.2017 за №7/3892-17, наданий на запит стосовно віднесення до переліку забруднюючих речовин "метану", а також порядку розрахунку вмісту "метану" у складі природного газу, оскільки, у ньому зазначено, що "на державному рівні питання щодо переліку речовин, які визнаються забруднюючими та за які справляється екологічний податок, визначається відповідно до статті 243 Податкового кодексу України, до яких, крім інших відносяться "вуглеводні". Метан віднесено до переліку речовин, які входять до "вуглеводнів" відповідно до Переліку речовин, які входять до "твердих речовин" та "вуглеводнів" і за викиди яких справляється збір. Вміст метану у складі природного газу (компонентний склад, % мол.) визначається відповідно до паспорту фізико-хімічних показників природного газу".

З даного приводу суд звертає увагу на те, що вищевказаний Перелік був розроблений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 за №303 "Про затвердження Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього природного середовища і стягнення цього збору". Дана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1236 від 27.12.2010 року. В зв'язку з цим посилання відповідача на вищезазначений Перелік, який визначав весь перелік "вуглеводнів" і який втратив чинність - є безпідставними.

На даний час екологічний податок відповідно до положень п.242.1 ст.242 та п.243.1 ст.243 ПК України сплачується за викид в атмосферу певного виду "забруднюючих речовин", до яких в тому числі віднесено і "вуглеводні", а не за окремі речовини, які є складовими таких "вуглеводнів".

Стосовно оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення форми "ПС" від 10.10.2018р. №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання ПАТ "Чернівцігаз" за штрафними фінансовими санкціями (штрафами) на 510,00 грн., суд зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що підставою для винесення вказаного податкового повідомлення-рішення слугувало ненадання позивачем документів про втрати природного газу, а саме: акти - розрахунки виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу за перевіряємий період та розрахунки на основі яких складено акти; розрахунки витрат, які проведено відповідно до ОСОБА_3 визначення питомих виробничо-технологічних витрат та втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Мінпаливенерго від 30.05.2003р. №264.

У зв'язку з ненаданням позивачем вищевказаних документів відповідачем складено акт №229/28-10-48-10/03336166 від 18.09.2018р. про ненадання посадовими особами "Чернівцігаз" документів, що підтверджують показники податкової звітності.

Разом з тим, ПАТ "Чернівцігаз" листом від 01.08.2018р. надало свої пояснення щодо того, що витребовувані документи відсутні, оскільки відсутня необхідність їх оформлення з огляду на те, що позивач здійснює виключно розподіл газу, в той час як ОСОБА_3 стосуються визначення питомих виробничо-технологічних витрат та втрат природного газу під час його транспортування. Також, зазначив, що такі документи не є первинними документами в розумінні ПК України та підставою для нарахування екологічного податку.

У відповідності до ст.3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України: цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим органів місцевого самоврядування з питань місцевих полатав та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Нормами ст.5 ПК України визначено, що поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, застосовуються виключно для регулювання відносин, передбачених статтею 1 цього Кодексу. У разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Водночас, Методика визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затверджена наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003р. №264, посилання на які міститься в запиті, не підпадає під визначення податкового законодавства з огляду на норми ст.ст. 3, 5 ПК України, що дозволяє зробити висновок про безпідставність вимог відповідача про надання документів у відповідності до пп.20.1.6 п.20.1 ст.20 ПК України, оскільки контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов'язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Між тим, аналіз п.44.6 ст.44 ПК України дає підстави для висновку, що обов'язок платника податків надати документи до перевірки, а також дія вказаної норми поширюються на первинні документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, в той час як відповідач допустив розширене тлумачення вказаної норми та застосував до позивача штраф за неподання документів, які не є документами, що підтверджують показники, відображені товариством у податковій звітності та взагалі останніми не складалися.

Крім того, суд погоджується з доводами представника позивача, що відповідно до п.2 Наказу Мінпаливенерго від 30.05.2003р. № 264, застосування ОСОБА_3 є обов'язковим для підприємств з газопостачання та газифікації НАК "Нафтогаз України", однак ПАТ "Чернівцігаз" не є структурним підрозділом НАК "Нафтогаз України", а отже не відноситься до вказаного кола суб'єктів господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 №329-VIII розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов'язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу; транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і повязана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

Тобто, транспортування природного газу не включає в себе розподіл, в той час як ОСОБА_3, затверджена наказом Мінпаливенерго №264 від 30.05.2003р. стосується визначення питомих виробничо-технологічних втрат та визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування.

Матеріалами справи підтверджено, що ПАТ "Чернівцігаз" здійснює виключно розподіл природного газу, відтак обґрунтованими є доводи представника позивача про те, що документи, на які посилається відповідач та які не були надані позивачем під час перевірки, не є первинними документами в розумінні ПК України та підставою для нарахування екологічного податку, а сам факт не складання позивачем таких документів не вказує на порушення вимог п. 44.6 ст. 44 ПК України.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби форми "ПС" від 10.10.2018р. № є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду справи відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятих рішень, а відтак адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, судові витрати по сплаті судового збору у сумі грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби: форми "Р" від 10.10.2018р. №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання ПАТ "Чернівцігаз" за податковими зобов'язаннями на 2194636,95грн. та за штрафними фінансовими санкціями (штрафами) на 548659,24грн.; форми "ПС" від 10.10.2018р. №, відповідно до якого збільшено суму грошового зобов'язання ПАТ "Чернівцігаз" за штрафними фінансовими санкціями (штрафами) на 510,00грн.

3. Стягнути на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби судовий збір в розмірі 41157,09грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі виготовлено 04 березня 2019 року.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" (, вул.Винниченка, 9-А, м.Чернівці, 58009).

Відповідач - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (, вул.Дегтярівська, 11г, м.Київ, 04119).

Суддя В.О. Кушнір