Справа № 280/5383/18
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 лютого 2019 року Справа № 280/5383/18 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікова Н.В., розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (надалі відповідач), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням вимог ч.2 ст. 40 та вимог ст.29 цього Закону.

-зобовязати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням вимог ч.2 ст. 40 із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, за календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком (2016-2017 рр, а саме 5377,90 грн.) та вимог ст. 29 цього Закону шляхом підвищення пенсії на 50,25 % та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією з 26.11.2018.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що що отримуючи пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку за Законом України «Про пенсійне забезпечення» вперше із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до Закону №1058-ІУ вона звернулась 26,11.2018, а тому відповідач зобов'язаний призначити пенсію із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2016 -2017 роки. Крім того, позивачка вважає, що їй не встановлено збільшення до пенсії на підставі ст. 29 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за більш пізній вихід не пенсію, оскільки згідно положень вказаного Закону для позивачки передбачений пенсійний вік 56 років, а з заявою про призначення пенсії за віком звернулася після досягнення нею 61 річного віку, а саме в листопаді 2018 року. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 22.12.2018 відкрито спрощене позовне провадження (без повідомлення сторін) в адміністративній справі №280/5383/18, перше судове засідання призначено на 24.01.2019.

Представник відповідача позов не визнав, надавши свій письмовий відзив (вх.№2424 від 21.01.2019), зазначивши, що позивачка отримує саме пенсію за віком, призначену відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто з урахуванням особливостей пенсійного забезпечення працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, що свідчить про відсутність підстав для повторного призначення такого виду пенсії, як пенсія за віком. До того ж в розумінні ст. 29 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування на отримання передбаченого цією статтею підвищення вправі претендувати особа, яка вперше звернулась за отриманням пенсії, та до того не одержувала жодного виду пенсії після досягнення пенсійного віку. Між тим позивачеві вже було призначено пенсію за віком, яку вона отримувала з 2008 року. Просить відмовити у задоволенні позову.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, встановленого ст. 258 КАС України.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 2008 року перебуває на обліку в органах пенсійного фонду України та отримувала пенсію по інвалідності.

У липні 2010 року ОСОБА_1 за її заявою від 22.07.2010 (а.с. 27 та зворотній бік) призначено пенсію за віком із зниженням пенсійного віку на пільгових умовах за Списком №2 у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 16.03.2013 позивачка набула право на пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

26.11.2018 позивачка звернулася до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до ст.26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням ст. 29 та ч. 2 ст. 40 вказаного Закону.

ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 10.12.2018 року №343/Л-1 зазначено, що позивачка не має права на призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням ч.2 ст. 40 та ст.29 цього Закону, оскільки позивачка вже отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення», при цьому позивачка не має права на підвищення выдповыдно до ст.29 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування за більш пізній вихід на пенсію оскільки їй виплачувалася пенсія за Списком №2 відповідно до іншого Закону.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача позивачка звернулась до суду із цим позовом.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.19, ч.3 ст.22 Конституції України, органи державної влади зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України та при прийнятті нових нормативно-правових актів або внесенні змін у діючі не допускається зменшення змісту й обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до п.«б» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 (далі Закон №1788) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» №1058 (далі Закон №1058) передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років

Таким чином, дія Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону № 1058 для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною другою статті 40 Закону № 1058 передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Отже, у випадку призначення пенсії на підставі Закону № 1058, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Приписи частини третьої статті 45 Закону № 1058 визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058 регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058.

Вказане відповідає позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року у справі 185/866/17.

Водночас, позивач стверджує, що при зверненні із заявою до Управління після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, вона набула право не на переведення з одного виду пенсії на інший, а на нове призначення пенсії за віком на загальних підставах із її новим обчисленням у відповідності до приписів статті 40 Закону №1058, оскільки за таким призначенням вона звернулася вперше.

Вказані доводи суд вважає необгрунтованими з огляду на те, що статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови надання пенсій (пенсій за віком). Втім, вид пенсії відповідає та порядок її призначення здійснюється на умовах, що визначені Законом № 1058. Оскільки заява позивача до Управління фактично стосувалась призначення того самого виду пенсії (пенсії за віком), яка вже була призначена у 2010 році, то вона не може бути призначена повторно на підставі положень статті 40 Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016-2017рр.

Щодо підвищення пенсії передбаченого ч. 1 ст. 29 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 29 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування, особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток:

На 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців.

На 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Після набуття права на пенсію по інвалідності у 2008 році, а в подальшому у 2010 році права на пенсію зв віком із зменшенням пенсійного віку, позивачка отримувала пенсію.

За змістом ч.1 ст. 29 Закону України № 1058 підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які отримавши право на призначення пенсії за віком, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Отже, для підвищення пенсії на підставі ч.1 ст. 29 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» необхідна наявність наступних умов: звернення за призначенням пенсії за віком з більш пізнього віку, ніж передбачено абзацом 1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

За таких обставин, звернення позивачки із заявою про призначення пенсії за віком у 2018 році у віці 61 рік не може вважатися відстроченням виходу на пенсію за віком, оскільки з 2008 вона отримувала пенсію по інвалідності, а з 2010 року пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 18 вересня 2018 року у справі №336/4385/17 (2-а/336/421/2017).

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, вважає, що заперечення представника відповідача є обґрунтованими.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв'язку з викладеним, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

У разі відмови у задоволенні адміністративного позову судові витрати здійсненні позивачем, на його користь не присуджуються.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. ст.2, 9, 139, 241-243, 254-263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (71503, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (71503, м.Енергодар, вул. Українська, б.4-а, код ЄДПРОУ 41249795) про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписано 19.02.2019 року.

Суддя Н.В. Стрельнікова