Справа № 1940/1893/18
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 1940/1893/18

19 лютого 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції України у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції України гр. ОСОБА_1 від 28.08.2018 № 2498;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 28.08.2018 №256о/с в частині звільнення зі служби в Національній поліції України гр. ОСОБА_1;

- поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області з 29.08.2018;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.08.2018 по дату поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 05.02.2007 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 проходив службу в Національній поліції України. Надалі, на підставі висновку службового розслідування від 28.08.2018 відповідач видав наказ від 28.08.2018 № 2498 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції", на підставі якого останній видав наказ від 28.08.2018 № 256 о/с "По особовому складу", згідно яких капітана поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Видані зазначені накази позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки на момент звільнення до останнього не застосовувалися будь - які дисциплінарні стягнення, за місцем роботи характеризувався позитивно, а тому відповідач мав би застосувати до позивача інший вид дисциплінарного стягнення, так як застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції є крайньою мірою. Водночас, позивач зазначив, що підставою для застосування такого виду стягнення стало внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, згідно якого, зокрема, позивач підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєні злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України. Однак, позивач вважає, що сам по собі факт підозри останнього у скоєнні зазначеного злочину не свідчить про доведеність його вини, оскільки таку вину може бути доведено лише за рішенням суду, яке набрало законної сили. Таким чином в ході службового розслідування вина позивача належним чином не доведена.

Також позивач звернув увагу на те, що висновок щодо нього складений із порушенням вимог чинного законодавства, оскільки у ньому не зазначено обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, не визначено наявності причинного зв'язку між неправомірними діяннями позивача та їх наслідками.

Ухвалою суду від 01.10.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 26.10.2018.

Тернопільським окружним адміністративним судом у підготовчих засіданнях у даній справі, які проводилися 26.10.2018, 13.11.2018, 30.11.2018 оголошувалась перерва та продовжено строки підготовчого провадження, відповідно до статей 173, 181 КАС України.

Ухвалою суду від 07.12.2018 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.01.2019.

Тернопільським окружним адміністративним судом у судових засіданнях у даній справі, які проводилися 09.01.2019, 24.01.2019 оголошувалась перерва на підставі статті 223 КАС України.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримали в повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив (арк. справи 73) та додатковому обґрунтуванні (арк. справи 91), просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, суду пояснив, що відповідач видав оскаржені накази, згідно яких капітана поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області звільнено зі служби в поліції на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та посилаючись на пояснення викладені у відзиві на позов (арк. справи 18-24), запереченні (арк. справи 76-78) та додатковому обґрунтуванні (арк. справи 105-109) просив у задоволені позовних вимог відмовити.

Водночас, представник відповідача звернув увагу суду на те, що посилання позивача на те, що видані оскаржені накази нібито є упередженими, оскільки судом не встановлено вину позивача у скоєнні кримінального правопорушення є безпідставним, оскільки він звільнений за порушення службової дисципліни, які знайшли своє відображення в не реєстрації ним документів про вчинення злочину, їх приховуванні та встановленні позаслужбових неділових стосунків з гр. ОСОБА_7, що призвело до надзвичайної події, а не в зв'язку з його засудженням. Кваліфікація дій позивача в рамках кримінального провадження не має відношення до встановлення його вини у порушенні службової дисципліни, яка повністю підтверджується матеріалами службового розслідування.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, що позивач з 05.02.2007 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ України, в Національній поліції України з 07.11.2015.

21.08.2018 до ГУНП в Тернопільській області із Тернопільського управління ДВБ НП України надійшла інформація про те, що 18.06.2018 СВ Управління СБУ в Тернопільській області внесено відомості до ЄРДР під № 0000120 та розпочато кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 186 КК України по факту вчинення відкритого викрадення у громадян грошових коштів та їх майна за попередньою змовою групою осіб, із числа працівників Тернопільського ВП ГУНП в області в число яких входив позивач.

В подальшому позивачу було повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України.

За фактами оголошення підозри позивачу у вчиненні кримінального правопорушення, наказом від 27.08.2018 № 2481 призначено службове розслідування (арк. справи 27).

В ході проведення службового розслідування встановлено, що з червня 2018 року працівниками УСБУ в Тернопільської області та Тернопільського управління ДВБ НП України здійснювались заходи з метою документування діяльності співробітників Тернопільського ВП, які можуть бути причетними до викрадення майна та коштів у громадян під час виконання службових обов'язків.

Одночасно в рамках зазначеного кримінального провадження було проведено низку обшуків за місцем проживання та роботи працівників Тернопільського ВП, а саме старшого оперуповноваженого ВКП Тернопільського ВП ГУНП в області капітана поліції ОСОБА_1 за адресою: м. Тернополя, вул. Чернівецька, 56/9.

Згідно інформації, наданої Тернопільським управлінням ДВБ НП України, під час обшуків у помешканні капітана поліції ОСОБА_1 виявлено та вилучено патрони до нарізної зброї калібром 7,62 мм - 19 шт., 5,45 мм -1 шт., 9 мм - 2 шт., сигнальні ракетниці - 3 шт.

Водночас, у старшого сержанта поліції ОСОБА_3 вилучено телефон HUAVEI ІМЕІ - НОМЕР_2 та НОМЕР_2, який 26.07.2018 був викрадений у потерпілого по кримінальному провадженні гр. Б., та яким користувався зазначений працівник поліції.

В ході обшуків також виявлено та вилучено мобільні телефони в кількості 14 шт., в тому числі телефон ERGO ІМЕІ - НОМЕР_3 та НОМЕР_4, який 16.07.2018 був викрадений у потерпілого у кримінальному провадженні гр. ОСОБА_7, та яким користувався родич поліцейського, який фігурує у зазначеному кримінальному провадженні.

Вказаний мобільний телефон працівникам Тернопільського управління ДВБ НП України під час обшуку добровільно видав старший оперуповноважений ВКП Тернопільського ВП ГУНП в області капітан поліції ОСОБА_4.

Під час обшуку в помешканні старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 було виявлено та вилучено портмоне із документами одного із потерпілих у кримінальному провадженні та матеріали про вчинення крадіжок (укриті злочини), в тому числі не зареєстрована заява від потерпілого у кримінальному провадженні про викрадення ним телефону ERGO ІМЕІ - НОМЕР_3 та НОМЕР_4 -2 матеріали;

Також службовим розслідуванням встановлено, що 16.07.2018 капітан поліції ОСОБА_1, перебуваючи разом із старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 в м. Тернополі поблизу приміщення Тернопільського ВП, зустріли старшого сержанта поліції ОСОБА_3 та старшого сержанта поліції ОСОБА_6, а також мешканця м. Львова гр. ОСОБА_7

При цьому старший сержант поліції ОСОБА_3 та старший сержант поліції ОСОБА_6, які згідно покладених на них обов'язками, несуть службу на поліцейській станції № 3 "Залізничний вокзал" Тернопільського ВП, повідомили, що вони поблизу залізничного вокзалу виявили у гр.ОСОБА_7 мобільний телефон марки "ERGO", який він ймовірно викрав.

Надалі, капітан поліції ОСОБА_1 спільно з старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5, виконуючи свої службові обов'язки з розшуку злочинців, для підтвердження або спростування факту викрадення вказаного телефону, 16.07.2018 о 09:25 провели гр. ОСОБА_7 в приміщення Тернопільського ВП, внесли його особисті дані до журналу доставлених, відвідувачів та запрошених Тернопільського ВП під № 1940.

Перебуваючи в приміщенні службового кабінету Тернопільського ВП, гр. ОСОБА_7 запевнив капітана поліції ОСОБА_1 та старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5, що він є законним набувачем телефону марки "ERGO", модель А 502 Aurum, і у нього є відповідні підтверджуючі документи.

Проте капітан поліції ОСОБА_1, незважаючи на викладені гр. ОСОБА_7 факти, не встановивши жодної інформації щодо незаконного заволодіння останнім вказаним мобільним телефоном, особисто вилучив у нього телефон та власноручно оформив протокол його добровільної видачі.

Також, капітан поліції ОСОБА_1 отримав у гр. ОСОБА_7 пояснення, в якому, останній надав свідчення щодо крадіжки ним 15.07.2018 мобільного телефону марки "ERGO", модель А502 Aurum, в невстановленої особи. У свою чергу, старший лейтенант поліції ОСОБА_5, отримав заяву від гр. Ф про вчинення ним зазначеного дня крадіжки мобільного телефону марки "ERGO", модель А 502 Aurum.

Після цього, капітан поліції ОСОБА_1 та старший лейтенант поліції ОСОБА_5, в порушення вимог наказу МВС України від 06.11.2015 № 1377 "Про затвердження інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події", який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 за № 1498/27943 (далі - Наказ № 1377), не зареєстрували зазначені складені ними документи у встановленому порядку, приховали їх, і старший лейтенант поліції ОСОБА_5 в подальшому забрав їх для зберігання за місцем свого проживання.

Капітан поліції ОСОБА_1, отримавши зазначений мобільний телефон, його назад гр. ОСОБА_7 не повернув, а передав його старшому лейтенанту поліції ОСОБА_5, який приховав телефон в приміщенні поліцейської станції № 1 Тернопільського ВП, і тим самим вони отримали можливість для подальшого розпорядження ним на власний розсуд.

Надалі, 30-31 липня 2018 р., капітан поліції ОСОБА_4, перебуваючи в приміщенні поліцейської станції № 1, на одній з полиць мебельного гарнітуру виявив мобільний телефон марки "ERGO", який цього ж місяця бачив у старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 На запитання, про походження телефону старший лейтенант поліції ОСОБА_5 повідомив, що телефон належить йому і він має намір здати його в ломбард або подарувати близькій людині.

В подальшому даний телефон капітан поліції ОСОБА_4 знову виявив у приміщенні поліцейської станції № 1 та 21.08.2018 в ході проведення обшуку на вказаній станції добровільно видав його працівникам прокуратури Тернопільської області, які пояснили, що вказаний телефон проходить як речовий доказ в кримінальному проваджені.

Водночас, в ході проведення службового розслідування 27.08.2018 позивачу було запропоновано надати пояснення щодо зазначених фактів, однак останній від надання пояснень відмовився, посилаючись на статтю 63 Конституції України.

Таким чином, за підсумками службового розслідування складено висновок від 28.08.2018, у якому встановлено порушення, зокрема, позивачем вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Закон № 3460-IV), наказів МВС України від 09.11.2016 № 1179 "Про затвердження Правил етичної поведінки поліцейських" (далі - Наказ № 1179) та № 1377 (арк. справи 28-36).

Пунктом 2 зазначеного висновку вирішено звільнити, зокрема, позивача зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, свідоме ігнорування вимог статті 7 Закону № 3460-IV, статті 18 Закону № 580-VIII та наказів МВС України № 1179, № 1377 щодо необхідності неухильного дотримання законності та службової дисципліни, що виразилось в не реєстрації документів про вчинення злочину, їх приховання та неділових стосунках з гр. ОСОБА_7

Водночас, Тернопільська обласна організація професійної спілки атестованих працівників ОВС України погодила звільнення з Національної поліції України, зокрема, позивача за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (арк. справи 46).

Надалі, на підставі висновку службового розслідування від 28.08.2018 відповідач видав наказ від 28.08.2018 № 2498 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції", на підставі якого останній видав наказ від 28.08.2018 № 256 о/с "По особовому складу", згідно яких капітана поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (арк. справи 48-54).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції про порядок проведення службового розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 12.03.2013 № 230, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за № 541/23073 (зазначена Інструкція діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція № 230) підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те начальника (пункт 2.6 Інструкції № 230).

Пунктом 5.1 Інструкції № 230 визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником.

Оформлення матеріалів службового розслідування визначено розділом VIII Інструкції № 230.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються: посада, звання, прізвище, ініціали службової особи (осіб), яка(і) проводила(и) службове розслідування; підстави для проведення службового розслідування.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються встановлені при проведенні службового розслідування відомості про: обставини, за яких особа (особи) РНС скоїла(и) дисциплінарний проступок або які стали підставою для призначення службового розслідування, а також те, чи мали вони місце взагалі; час, місце, спосіб, мотив та мету вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв'язку з цим; посаду, звання, прізвище, ім'я та по батькові, персональні дані (дата та місце народження, освіта, період служби в органах внутрішніх справ і на займаній посаді - з дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), характеристику особи (зокрема, про наявність або відсутність у неї діючих дисциплінарних стягнень), винної в учиненні дисциплінарного проступку, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли вказаним обставинам; наявність причинного зв'язку між неправомірними діяннями особи РНС та їх наслідками; умови, що передували скоєнню дисциплінарного проступку або спонукали до цього; вимоги законодавства або посадові обов'язки, які було порушено; наявність вини особи (осіб) РНС, обставини, що пом'якшують чи обтяжують ступінь відповідальності, а також ставлення до скоєного.

У резолютивній частині висновку службового розслідування виконавцем (комісією) зазначаються: підтвердилися чи спростувалися відомості, які стали підставою для його призначення; пропозиції щодо закінчення службового розслідування, застосування до осіб РНС конкретних заохочень або дисциплінарних стягнень, кваліфікації отриманих тілесних ушкоджень, обставин загибелі (смерті) осіб РНС, списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про направлення матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Аналізуючи зазначені положення Інструкції № 230, суд виходить з того, що висновок за підсумками службового розслідування повинен прийматися на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

При цьому, належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд критично ставиться до твердження позивача на те, що службове розслідування щодо позивача, за наслідками якого були видані оскаржені накази, проведено не повно, всебічно і об'єктивно, тобто в порушення Інструкції № 230, оскільки, як слідує з висновку службового розслідування від 28.08.2018, який підписаний виконавцем (головою та членами комісії) та затверджений начальником, який призначив службове розслідування, в ході проведення зазначеного розслідування виконавець (голова, члени комісії) зібрав документальні матеріали, в тому числі відібрав низку пояснень від працівників ГУНП в Тернопільській області та позивача, про що склав відповідні пояснення, які мають відношення до справи. Також у зазначеному висновку, встановлено, що позивач 3 рази заохочувався та 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, в ході проведення службового розслідування відповідач встановив наявність вини позивача, встановив обставини, що обтяжують чи пом'якшують ступінь відповідальності та причинний зв'язок між неправомірними діяннями та їх наслідками.

Щодо правомірності застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, суд виходить з наступного.

Пунктом 4 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, до прийняття Дисциплінарного статуту Національної поліції України застосовуються норми Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом № 3460-IV.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3460-IV службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 3460-IV службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Частиною першою статті 2 Закону № 3460-IV визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 3460-IV за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 3460-IV на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Статтею 14 Закону № 3460-IV визначено, що з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Аналізуючи зазначені положення Закону № 3460-IV, в тому числі Інструкції № 230, суд дійшов висновку, що при встановленні факту дисциплінарного проступку підлягає встановленню/доведенню ряд факторів: - протиправного рішення, дії, бездіяльності особи; - вини особи; - наявності негативних (шкідливих) наслідків; причино-наслідкового зв'язку між протиправним діянням та порушенням дисципліни, невиконанням (неналежним виконання) покладених обов'язків. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно з'ясовувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Вони повинні вживати всіх розумних і доступних заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Будь-який недолік розслідування, що перешкоджає встановленню причин порушення, є загрозою недотримання цього стандарту.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, включаючи процес прийняття оскаржуваних наказів.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 01.07.2003 у справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27.09.2010 у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Суд встановив, що за підсумками службового розслідування встановлено порушення, зокрема, позивачем вимог статті 7 Закону № 3460-IV, наказів МВС України № 1179 та № 1377 щодо необхідності неухильного дотримання законності та службової дисципліни, що виразилось в не реєстрації документів про вчинення злочину, їх приховання та неділових стосунках з гр. ОСОБА_7

Зокрема, в судовому засіданні позивачем визнано, що протокол добровільної видачі був заповнений на його вимогу та в його присутності громадянином ОСОБА_7, причому, позивачу було відомо, що оформлення такого протоколу чинними нормативними актами не передбачено, та згідно пояснень позивача, оформлення такого здійснено за сталою практикою органів поліції (арк. справи 95). Поряд з цим, позивач не надав суду пояснень щодо причин не заповнення зі своєї сторони, як службовою особою такого протоколу добровільної видачі, а також позивач не вказав обґрунтованих підстав (причин) передачі зазначених документів та речей іншій посадовій особі без реєстрації документів про вчинення злочину.

Також, суд враховує, що зазначене порушення призвело до тяжких наслідків, а саме внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, згідно якого, зокрема, позивач підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєні злочину, передбаченого частиною третьою статті 191 КК України.

Водночас, позивач грубо порушив основні норми поведінки працівника поліції, які затверджені наказом МВС України № 1179, правові та службо - дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього, як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Також, суд звертає увагу на те, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов'язана із порушенням кримінальної справи та набрання законної сили вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого щодо особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування щодо цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII у разі встановлення службового розслідування невиконання чи неналежного виконання поліцейським службової дисципліни.

Аналогічна позиція висловлена і Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17, а тому відповідно до статті 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, визначення виду дисциплінарного стягнення є виключною компетенцією особи, якій законом надано право притягувати до дисциплінарної відповідальності. Закон № 3460-IV не встановлює необхідність послідовного призначення стягнень від менш суворого до більш суворого, а тому, виходячи з фактичних обставин скоєного проступку та особи порушника, начальник може застосувати до нього будь - яке стягнення на власний розсуд.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи те, що висновком службового розслідування від 28.08.2018 встановлено порушення, зокрема, позивачем вимог статті 7 Закону № 3460-IV, наказів МВС України № 1179 та № 1377 щодо необхідності неухильного дотримання законності та службової дисципліни, що виразилось в не реєстрації документів про вчинення злочину, їх приховання, та неділових стосунках з гр. ОСОБА_7, а також те, що позивач 5 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про систематичні порушення позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач видав оскаржені накази, згідно яких капітана поліції ОСОБА_1, старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області звільнено зі служби в поліції на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, посилання позивача на те, що видані оскаржені накази нібито є упередженими, оскільки судом не встановлено вину позивача у скоєнні кримінального правопорушення є безпідставним, так як останній звільнений за порушення службової дисципліни, які знайшли своє відображення в не реєстрації ним документів про вчинення злочину, їх приховуванні, та встановленні позаслужбових неділових стосунків з гр. ОСОБА_7, що призвело до надзвичайної події, а не в зв'язку з його засудженням. Кваліфікація дій позивача в рамках кримінального провадження не має відношення до встановлення його вини у порушенні службової дисципліни, яка повністю підтверджується матеріалами службового розслідування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 (справа № 800/547/17) зауважила на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики (див. mutatis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі "Є.v. the" про неприйнятність заяви №11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально - правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі "Ringvold v. Norway", заява № 34964/97).

Отже, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні провадження.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами статті 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб'єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Валова 11, м. Тернопіль, 46001) про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в Національній поліції ОСОБА_1 від 28.08.2018 № 2498, визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 28.08.2018 №256о/с в частині звільнення зі служби в Національній поліції ОСОБА_1 та поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді старшого оперуповноваженого сектору розшуку злочинців і зниклих громадян відділу кримінальної поліції Тернопільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області з 29.08.2018 і стягнення з Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28.08.2018 по дату поновлення на роботі, - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.03.2019.

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.