Справа № 805/4960/18-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року справа №805/4960/18-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянув в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 805/4960/18-а (головуючий І інстанції Кочанова П.В., повний текст складений 13.12.2018 року) за позовом ОСОБА_2 до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - Добропільське ОУПФУ), в якому, з урахуванням уточненого позову, просив:

- визнати неправомірним та скасувати рішення про відмову № 240/04 від 03.01.2018 року;

- зобов'язати провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачеві з 07.10.2009 року шляхом призначення її знову, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в її пенсійній справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів (т.1 а.с. 180-201).

Представником позивача подано клопотання про поновлення строку звернення з адміністративним позовом до суду (т. 1 а.с. 110-116).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2018 року задоволено клопотання відповідача та залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до Добропільського ОУПФУ в частині позовних вимог про зобов'язання провести поновлення та виплату пенсії за віком за період з 07.10.2009 року по 05.12.2017 року (т. 2 а.с. 168-170).

Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду для продовження розгляду, посилаючись на те, що право позивача на поновлення пенсії було порушено, зокрема, рішенням відповідача, у зв'язку з чим вважає, що з моменту отримання 15.01.2018 року відмови пенсійного органу від 03.01.2018 року у позивача виникло право на оскарження дій відповідача і саме з цього часу розпочався шестимісячний строк звернення з позовом до суду, встановлений ст. 122 КАС України (т. 2 а.с. 202-214).

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив доводи апеляційної скарги разом з відзивом на неї і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Позивач - ОСОБА_2 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 163-166).

Як зазначає позивач, їй призначена пенсія 25 лютого 1993 року, проте, в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на призначення пенсії позивачу. Відповідачем зазначена інформація не підтверджується, будь-які розпорядчі документи, що підтверджують призначення пенсії ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні.

Судом встановлено, що до листопада 1994 року ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_1 надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

6 грудня 2017 року представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України з заявою, в якій просив Пенсійний фонд України визначити уповноважений територіальний орган, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю.

Пенсійний фонд України листом від 15 грудня 2017 року № 22863/М-11 направив заяву про призначення пенсії позивачу з доданими документами, необхідними для призначення пенсії вказавши, що управлінням, визначеним для розгляду заяви позивача про призначення пенсії, є Добропільське ОУПФУ (т.1 а.с. 46).

Листом від 3 січня 2018 року № 240/04 Добропільське ОУПФУ повідомило, що заява про призначення пенсії ОСОБА_2 від 19 жовтня 2017 року надійшла поштою, заявником не надані документи підтверджуючі фактичне місце проживання в Україні, не надані оригінали документів про стаж та вік. У зв'язку з чим та приймаючи до уваги, що міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення між Україною та Державою Ізраїль, який передбачав би інші умови призначення та виплати пенсій на даний час не укладено, тому правові підстави для призначення пенсії відсутні (т. 1 а.с. 54-56).

17 травня 2018 року представником позивача, було подано безпосередньо до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяву про призначення пенсії від 19.10.2017 року, яка прийнята відповідачем 17 травня 2018 року разом з документами, доданими до заяви (т.1 а.с. 50-53).

6 серпня 2018 року відповідачем надано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, в обґрунтування якого зазначено, що про порушення свого права позивач дізналася не отримавши пенсію в червні 1995 року. Перебіг строку звернення до суду з вимогами про відновлення її виплати за кожен конкретний місяць розпочинається у цьому місяці. Відповідно до частини 2 статті 46 Закону № 1058, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. Необхідними умовами застосування наведеної норми адміністративними судами є: факт нарахування сум пенсій за минулий час, що підтверджується відповідними доказами, доведеність вини пенсійного органу - наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких є невиплати суми пенсій. Управління зазначає, що до спірних правовідносин положення статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» не можуть бути застосовані, оскільки за змістом наведених норм, строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій, в спірних правовідносинах суми пенсії не були нараховані управлінням Пенсійного фонду (постанова Верховного Суду від 20.03.2018 року справа № 573/1759/17). Таким чином, управління вважає, що позивачем пропущений, встановлений статтею 122 КАС України, строк звернення до суду за захистом порушених прав (т. 2 а.с. 91-94).

Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Позивач звернулась до суду з даним позовом 18.06.2018 року (т.1 а.с. 165).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2, проживала у місті Донецьку Донецької області.

25 лютого 1993 року позивачу була призначена пенсія за віком, яка виплачувалась Будьонівським райсобезом м. Донецька, що підтверджується відміткою в трудовій книжці позивача.

Позивач виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де перебуває на консульському обліку в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль, що підтверджується посвідченням особи, виданої Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль від 08.12.1994 року (т.1 а.с. 36).

06.12.2017 року, представник позивача звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії, в якій просив Пенсійний фонд визначити уповноважений територіальний орган, що має розглянути заяву по суті та направити її за належністю.

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом з метою захисту порушених прав позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що поновлення та виплату пенсії необхідно здійснювати з 07.10.2009 року, саме з дати ухвалення рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009.

При цьому, як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить суд зобов'язати відповідача провести поновлення та виплату пенсії за віком позивачу з 07.10.2009 року - шляхом призначення її знову.

Судом апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про врахування висновків щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 року у справі № 757/12134/14-а, в якій зазначено, що до вказаних правовідносин необхідно застосувати шестимісячний строк звернення до суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі - Закон № 1058) виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України (ст. 51 Закону № 1058).

Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року у справі № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним).

Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з дня набрання чинності рішенням № 25-рп/2009, тобто з 07.10.2009 року, у позивача виникли підстави для поновлення конституційного права на виплату пенсії, виплата якої зупинена на підставі положень зазначеного Закону № 1058-ІV. З цього часу відповідач зобов'язаний відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Проте наявність обов'язку у відповідача відновити виплату пенсії не позбавляє позивача необхідності щодо захисту свого права. Отже, після прийняття та опублікування рішення № 25-рп/2009 та невідновлення виплати пенсії позивачу, позивач повинен був дізнатися про порушення свого права, а відтак і розпочався відлік строку звернення до суду.

Із заявою про поновлення виплати пенсії позивач через свого представника первинно звернувся до Пенсійного фонду України 6 грудня 2017 року.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про зобов'язання провести поновлення та виплату пенсії за віком за період з 07.10.2009 року по 05.12.2017 року включно - підлягають залишенню без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За змістом п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвала прийнята з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 241, 242, 250, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 805/4960/18-а за позовом ОСОБА_2 до Добропільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Повний текст постанови складений 6 березня 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова