Справа № 140/2634/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/1061/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року про забезпечення позову у справі № 140/2634/18 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова Фабрика-Україна» до Державної екологічної інспекції України про визнання дій протиправними та скасування припису (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Костюкевич в м. Луцьку Волинської області 17.12.2018 року), -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика - Україна» (далі - ТзОВ «ПКПФ-УКРАЇНА», позивач) звернулося з позовом до Державної екологічної інспекції України про визнання протиправними дій по проведенню перевірки та визнання протиправним та скасування припису від 03.12.2018 року № 2/4-8.

Крім того, позивач подав заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій просив зупинити дію припису Державної екологічної інспекції України від 03.12.2018 року № 2/4-8.

В обґрунтування заяви про забезпечення адміністративного позову зазначає, що в результаті незаконних дій відповідача порушено права та інтереси ТзОВ «ПКПФ-УКРАІНА» на свободу здійснення господарської діяльності, а саме: право здійснювати самостійно без обмежень господарську діяльність; право залучати і використовувати природні, трудові, матеріально-технічні, фінансові та інші видів ресурсів, для здійснення господарської діяльності; право вільно розпоряджатись прибутком, що залишається після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених чинним законодавством.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Понінківська картонно-паперова фабрика - Україна» про забезпечення позову задоволено.

Зупинено дію припису Державної екологічної інспекції України від 03.12.2018 року № 2/4-8.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року про забезпечення позову скасувати та прийняти нову постанову, якою в заявлених вимогах позивача щодо забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що зупинка дії припису, як захід забезпечення позову, призводить до невиконання вимог щодо усунення порушень законодавства України у сфері охорони навколишнього середовища. Припис ніяким чином не впливає на право позивача здійснювати самостійно, без обмежень, господарську діяльність, залучати і використовувати природні, трудові та інші види ресурсів для такої діяльності, і не обмежує право використовувати прибуток на власний розсуд після сплати податків.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п'яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Згідно із ч. 11 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб'єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що невиконання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виявлених під час здійснення заходу державного нагляду (контролю), тягне за собою застосування до суб'єкта господарювання штрафних санкцій у порядку, встановленому законом.

Відтак у органу державного нагляду (контролю) є вибір у застосуванні заходів реагування у випадку невиконання вимог оскаржуваного припису.

Апеляційним судом встановлено, що в період з 26.11.2018 року по 27.11.2018 року посадові особи відповідача - суб`єкта владних повноважень на підставі направлення від 21.11.2018 року № 35 проводили позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства ТзОВ «ПКПФ-УКРАЇНА».

Результатом проведення згаданої перевірки став акт № 2/4-4, складений за результатом проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб'єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

07.12.2018 року на адресу ТзОВ «ПКПФ-УКРАЇНА» надійшов припис від 03.12.2018 року № 2/4-8.

Із заяви про забезпечення позову та матеріалів позову вбачається, що попередні приписи відповідача від 18.06.2018 року № 252/02, від 21.08.2018 року № 397/02 та від 05.09.2018 року № 397-1/02 були повністю виконані, про що позивачем було повідомлено суб`єкта владних повноважень, а при проведенні перевірки 26-27.11.2018 року зазначено, що вона здійснена на виконання вимог вищевказаних приписів, службові особи відповідача в порушення вимог ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» вийшли за межі наданих їм повноважень та з`ясовували питання, які не зазначені в посвідченні на проведення заходу нагляду, що призвело до видання припису від 03.12.2018 року № 2/4-8, який є предметом оскарження.

Підстави забезпечення позову передбачені частиною 2 ст. 150 КАС України, а саме, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов'язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

У відповідності до частини 6 ст. 154 та частини 1 ст. 248 КАС України, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, зокрема, про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача у справі, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення суб'єкта владних повноважень.

Враховуючи доводи сторін, викладених в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що з наявних матеріалів справи встановлено підстави, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі саме внаслідок оскаржуваного припису апелянта.

Вищевказане підтверджується тим, що до ухвалення рішення в адміністративній справі і набрання цим рішенням законної сили пройде значний час, протягом якого ТзОВ «ПКПФ-УКРАЇНА» зобов'язане керуватися оскаржуваним приписом. Також, в результаті дій відповідача порушено права та інтереси ТзОВ «ПКПФ-УКРАІНА» на свободу здійснення господарської діяльності, а саме: право здійснювати самостійно без обмежень господарську діяльність; право залучати і використовувати природні, трудові, матеріально - технічні, фінансові та інші видів ресурсів, для здійснення господарської діяльності; право вільно розпоряджатись прибутком, що залишається після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених чинним законодавством.

Апеляційний суд зазначає, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Аналогічна правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.10.2018 у справі № 826/5233/18 (адміністративне провадження № К/9901/59189/18), на яку обґрунтовано послався суд першої інстанції.

Відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 308, 310-313, 315, 316, 321, 325, 328, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції України залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2018 року про забезпечення позову у справі № 140/2634/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 05.03.2019