Справа № 520/1164/19
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2019 р. № 520/1164/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області до Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби про визнання неправомірною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 постанова ВП №57715869 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. на Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області за невиконання рішення суду без поважних причин.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області ВП №57715869 від 19.12.2018 про накладення штрафу є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача 04.03.2019 через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови діяв в межах та спосіб, передбачені чинним законодавством України.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 по справі №820/3202/18 адміністративний позов ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,61103, код ЄДРПОУ) до Ізюмського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Харківської області (64309, Харківська область, м.Ізюм, пр.Незалежності, б.2) про зобов'язання вчинити певні дії задоволено в повному обсязі. Визнано протиправною бездіяльність Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області щодо невиплати пенсії ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з 01.03.2016 року. Зобов'язано Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1) належної їй пенсії з моменту припинення її виплати, тобто з 1 березня 2016 року.

Вказане рішення суду 26.06.2018 набрало законної сили та Харківським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист позивачу по справі №820/3202/18.

Так, на виконання виконавчого листа по справі № 820/3202/18 державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №57715869.

04.12.2018 року Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області листом №17125/14-02 надіслало на адресу відповідача довідку про здійснення нарахування на виконання рішення суду, згідно якої вказано про здійснення перерахунку та нарахування суми боргу з 01.03.2016 р. ОСОБА_2, який буде виплачено за умови відповідного фінансування.

Постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області ВП № 57715869 від 19.12.2018 на Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Харківській області накладено штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду.

16.01.2019 державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області винесено та направлено на адресу позивача вимогу ВП № 367, в якій вимагалось надати інформацію та належним чином завірені документи про виконання або невиконання виконавчого документа, а саме, щодо виплати заборгованості по проведеному перерахунку пенсії з 01.03.2016 р.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області направило лист № 1493/14-02, яким надало довідку про здійснення нарахування на виконання рішення суду та повідомило державного виконавця про виконання рішення в повному обсязі, а саме, здійснення нарахування пенсії гр. ОСОБА_2 з 01.03.2016 р., а саме, нарахування боргу з 01.03.2016 по 31.12.2018 в сумі 49419,12 грн. При цьому зазначено, що доплата за минулий період сформована згідно вимог, викладеними у постанові КМУ від 25.04.2018 р. №335 «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.06.2016 №365», а саме, сума доплати за минулий період (відкладена доплата) буде проведена за окремим порядком після затвердження його кабінетом Міністрів України.

Не погодившись із вказаною постановою державного виконавця, позивач звернувся з даним позовом до суду про її скасування.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обовязковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обовязковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та обєктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як передбачено частиною 6 статті 26 цього Закону, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частиною 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено підстави, за яких виконавче провадження підлягає закінченню. Зокрема, відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 вказаного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, згідно з частиною 4 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження", сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Частиною 4 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Частиною 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, аналіз вказаних вище норм Закону України "Про виконавче провадження" дозволяє прийти до висновку, що невиконання боржником рішення без поважних причин у визначений строк є підставою для накладення на боржника штрафу.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №1493/14-02 ОСОБА_2 проведено перерахунок та нарахування пенсії з 01.03.2016 р. в сумі 49419,12 грн. При цьому зазначено, що доплата за минулий період сформована згідно вимог, викладеними у постанові КМУ від 25.04.2018 р. №335 «Про внесення змін до постанови КМУ від 08.06.2016 №365», а саме, сума доплати за минулий період (відкладена доплата) буде проведена за окремим порядком після затвердження його кабінетом Міністрів України.

Суд звертає увагу на те, що позивачем до суду не надано жодних доказів виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 по справі №820/3202/18 в частині проведення виплат ОСОБА_2 за перерахованою пенсією за період з 01.03.2016 року.

Щодо посилань позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 по справі №820/3202/18 зобов'язано Ізюмське об'єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити виплату ОСОБА_2 належної їй пенсії з 1 березня 2016 року, тобто судом обрано належний спосіб захисту права громадянина, який має бути реалізований позивачем шляхом виплати коштів.

Суд звертає увагу на те, що в даній справі, вирішуються спірні правовідносини щодо виконання вказаного рішення суду.

В свою чергу, порядок виконання рішення суду в даному випадку регламентовано саме Законом України "Про виконавче провадження".

Отже, положення постанови Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 не можуть застосовуватись до спірних правовідносин в даній справі.

Крім того, суд зауважує, що посилання відповідача на окремий порядок при виплаті пенсій за минулий період, визначений Кабінетом Міністрів України, суд вважає необґрунтованим, оскільки станом на час винесення рішення по справі та його виконання відповідачем, відповідний порядок не прийнято, відповідно право особи на виплату пенсійних виплат не може бути поставлено в залежність від наявності такого порядку, в силу норм прямої дії ст.ст. 19, 22, 46 Конституції України.

Щодо посилань відповідача на відсутність відповідного фінансування, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Нормами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Верховний Суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22.06.2010 у справі № 21-399во10, від 07.12.2012 у справі №21-977во10, від 03.12.2010 у справі № 21- 44а10).

Така правова позиція підтримана Конституційним Судом України у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007, в яких зазначено про неможливість поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем рішення суду в адміністративній справі №820/3202/18 в повному обсязі не виконано, будь-яких поважних причин неможливості виконати не надано, а отже, постанова державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Харківській області Барсегян А.О. ВП №57715869 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду винесена з дотриманням норм Закону України "Про виконавче провадження", а тому, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до стаття 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтовані, а отже, такими, що не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат належить провести за правилами ст.ст. 139 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, 241-243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Ізюмського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (проспект Незалежності, буд. 2,м. Ізюм, Харківська область,64309, код 40387920) до Головного територіального управління юстиції у Харківській області в особі Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26,м. Харків,61002, код 34859512) про визнання неправомірною та скасування постанови - залишити без задоволення.

Роз'яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного адміністративного суду у порядку п. 15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч. 6 ст. 287 КАС України, а саме: протягом 10 днів з дати проголошення (підписання).

Роз'яснити, що рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України, а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин