Справа № 819/940/16
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2019-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №819/940/16

26 лютого 2019 рокум. Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баб'юка П.М.

за участю:

секретаря судового засідання Косюк О.П.

представника позивача ОСОБА_2,

представник відповідача Свистун Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 (далі - позивач, ОСОБА_4.) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №132458-13 від 30.06.2016, видане Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,0 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем отримано податкове повідомлення-рішення, видане Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС в Тернопільській області про те.що йому визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в сумі 25000,00 грн.

Позивач вважає дане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки застосування контролюючим органом положень ст. 267 Податкового кодексу України, з урахуванням внесених Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" від 24.12.2015 року № 909-VIII змін, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду. Вказаним Законом внесено зміни до ст. 267 Податкового кодексу України, зокрема, щодо визначення об'єкту оподаткування транспортним податком з фізичних осіб.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.09.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017, задоволено адміністративний позов. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №132458-13 від 30.06.2016.

Постановою Верховного Суду від 13.11.2018 касаційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільської області задоволено частково, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.09.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2017 у справі №819/940/16 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою для скасування касаційною інстанцією судових рішень стало те, що суди не з'ясували та не встановили, чи отримував податковий орган інформацію від Мінекономрозвитку про автомобілі, які відносяться до об'єкту оподаткування транспортним податком у 2016 році, та чи згідно такої відноситься автомобіль позивача марки Volkswagen Multivan, 2014 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 1968 кубічних сантиметрів, дизель, до об'єкту оподаткування.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 08.01.2019 прийнято до провадження адміністративну справу №819/940/16 за позовом ОСОБА_4 до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 04.02.2019, проголошеною без виходу в нарадчу кімнату, занесеною до протоколу судового засідання, допущено процесуальне правонаступництво відповідача, а саме: замінено неналежного відповідача Тернопільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Тернопільській області на належного Головне управління ДФС в Тернопільській області (далі - відповідач, ГУ ДФС в Тернопільській області).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Зокрема, зазначив, що позивач в силу ст.267 Податкового кодексу України є платником транспортного податку, а наявний у нього на праві власності автомобіль є об'єктом оподаткування транспортним податком. Згідно п.267.4 ст.267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. Тому, на переконання відповідача, на позивача правомірно покладено обов'язок сплатити податкове зобов'язання із транспортного податку у розмірі 25000 грн. Також зазначив, що розрахунок середньоринкової вартості автомобіля позивача здійснювався податковим органом відповідно до Методики та за допомогою офіційного веб-сайту Мінекономрозвитку. Окремої інформації про автомобілі, які у 2016 році відносяться до об'єкту оподаткування транспортним податком, від Мінекономрозвитку не надходило.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

07 жовтня 2014 позивачем придбано у TOB «Джерман Авто-Тернопіль» легковий автомобіль Volkswagen Multivan, 2014 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 1968 кубічних сантиметрів, дизель, автоматична коробка передач, за ціною 1045710,00 грн. Державна реєстрація транспортного засобу відбулась 08 жовтня 2014 року.

Відповідачем 30.06.2016 винесено податкове повідомлення-рішення №13245813, яким відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, позивачу визначено суму податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25 000,00 грн.

8 липня 2016 року ОСОБА_6 отримав зазначене податкове повідомлення-рішення.

Не погодившись із отриманим податковим повідомленням-рішенням та висновками податкового органу щодо необхідності сплати ним транспортного податку, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між учасниками справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Згідно з підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

У разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю (підпункт 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Підпунктом 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування транспортним податком є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Відповідно до підпункту 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 Податкового кодексу України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Пунктом 267.4 статті 267 визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно з підпунктом 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктом 4 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» встановлено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено в 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1 378,00 гривень.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком встановлений Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, що затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 №66 (далі - Постанова №66).

Відповідно до пункту 2 Постанови №66 середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Згідно з пунктом 11 Постанови №66 коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від строку експлуатації визначається як середнє значення співвідношення ціни автомобілів, що були у використанні, до ціни аналогічних нових автомобілів.

Пунктом 12 Постанови №66 коефіцієнт коригування ринкової ціни автомобілів залежно від пробігу визначається з урахуванням фактичного та нормативного середньорічного пробігу автомобілів.

У разі коли фактичний середньорічний пробіг автомобілів є вищим, ніж їх нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість зменшується, а у разі, коли фактичний середньорічний пробіг є нижчим, ніж нормативний середньорічний пробіг, середньоринкова вартість збільшується.

Відповідно до пункту 13 Постанови №66 Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з пунктом 14 Постанови №66 Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів (далі - транспортні засоби) з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб встановлений Порядком визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 року №403 (далі - Порядок №403).

Відповідно до пункту 3 Порядку №403 середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г- коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Згідно з пунктом 4 Порядку №403 джерелом інформації про ціни нових транспортних засобів в Україні є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) або довідкові дані про ціни щодо ідентичних або аналогічних нових транспортних засобів в Україні чи країнах-виробниках (експортерах) з урахуванням податків та зборів, що визначаються відповідно до законодавства.

Отже, проаналізувавши зазначені норми законодавства, можна зробити висновок, що для визнання автомобіля об'єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку.

Мінекономрозвитку розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Отже, об'єктом оподаткування у 2016 році стали легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких становить понад 1033500 грн. (750 розмірів мінімальної заробітної плати) та з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно).

Обов'язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі наданої інформації Мінекономрозвитку про автомобілі, які є об'єктом оподаткування транспортним податком у 2016 році (автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року).

Разом із тим, підставою для скасування касаційною інстанцією судових рішень в даній адміністративній справі стало те, що судами не з'ясовано та не встановлено, чи отримував податковий орган інформацію від Мінекономрозвитку про те, чи відноситься автомобіль позивача до об'єкту оподаткування.

Судом під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач при визначенні суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб в податковому повідомленні-рішення не отримувало інформації від Мінекономрозвитку про середньоринкову вартість транспортного засобу позивача та відповідно те, чи відноситься автомобіль позивача до об'єкту оподаткування.

Підставою для винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення став розрахунок вартості транспортного засобу, який міститься на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку, який в свою чергу ґрунтується на Порядку №403

Середньоринкова вартість належного позивачу транспортного засобу марки Volkswagen Multivan, 2014 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 1968 кубічних сантиметрів, дизель, автоматична коробка передач, пробігом 73000 км, визначена на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку, становить 1009816,75 грн., що підтверджується відповідною роздруківкою, яка знаходиться в матеріалах справи і є меншою ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати (1033500 грн.), встановленої законом на 1 січня.

Судом досліджено представлений представником відповідача лист-відповідь, наданий Мінекономрозвитку "Щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля" ГУ ДФС в Тернопільській області. Зі змісту даного листа випливає, що Мінекономрозвитку для цілей віднесення легкових автомобілів до об'єктів оподаткування транспортним податком у 2016 році було розраховано середньоринкову вартість автомобілів, подано до ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року та забезпечено роботу офіційного веб-сайту Міністерства в режимі, що давав змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки передач та пробіг.

Разом із тим, зі змісту даного листа не вбачається, що Мінекономрозвитку надавалася відповідачу інформація щодо віднесення легкового автомобіля позивача до об'єкту оподаткування транспортним податком у 2016 році.

Представником відповідача не представлено жодних доказів того, що при винесенні податкового повідомлення-рішення він отримував інформацію від Мінекономрозвитку про середньоринкову вартість транспортного засобу позивача та відповідно те, чи відноситься автомобіль позивача до об'єкту оподаткування.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, відповідачем не виконано встановлений Кодексом адміністративного судочинства України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, а саме не представлено належних та допустимих доказів того, що автомобіль позивача, станом на 1 січня 2016 року мав вартість більшу ніж 750 розмірів мінімальних заробітних плат.

Судом також враховано, що транспортний податок, відповідно до підп.10.1.1 п.10.1 ст.10 та підп.265.1.2 п.265.1 ст.265 Податкового кодексу України, відноситься до місцевих податків.

Основними засадами податкового законодавства є принципи, в яких визначено зміст і спрямованість правового регулювання податкових правовідносин.

Принципи, проголошені у статті 4 Податкового кодексу України повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку так і на стадії застосування норм, якими визначений обов'язок сплати податку.

Так, серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (пп. 4.1.4 п.4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 56.21 ст. 56 ПК України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

У спірних правовідносинах суд також застосовує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати податку.

Відтак, з огляду на встановлені судом в ході розгляду спору обставини, суд дійшов висновку, що винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення №13245813 від 30.06.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

Беручи до уваги наведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 статті 143 КАС України встановлено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, то сплачений позивачем при поданні позову судовий збір в сумі 551,20 грн (платіжне доручення №0.0.596447360.1 від 08.08.2016) слід стягнути в його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_1) до Головного управління ДФС у Тернопільській області (, місце знаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46003) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №132458-13 від 30.06.2016 винесене Тернопільською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Тернопільській області про визначення ОСОБА_4 податкового зобов'язання за платежем - транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_4 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одну гривню 20 коп.) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.

Головуючий суддя Баб'юк П.М.

копія вірна

Суддя Баб'юк П.М.