Справа № 826/5627/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5627/18 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, в якому просила зобов'язати відповідача зарахувати ОСОБА_2 період роботи з 09 вересня 1983 року по 24 вересня 1986 року в середній школі №32 Центральної групи військ Міністерства просвіти РСФСР до загального страхового стажу для обчислення пенсії та здійснити відповідний перерахунок пенсії за донарахований стаж з моменту первинного призначення пенсії за вислугу років, а саме, з 05 серпня 2011 року, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 з 01 жовтня 2017 року пенсії за віком з застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35% при визначенні коефіцієнта страхового стажу для обчислення пенсії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивач не може нести відповідальність за правильність ведення та заповнення трудової книжки, і органи пенсійного фонду були зобов'язані врахувати період роботи з 09 вересня 1983 року по 24 вересня 1986 року до загального стажу, а при здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_2 відповідач не мав права знижувати величину оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1%.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав, в суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що згідно з трудовою книжкою позивача, її звільнення відбулось 24 серпня 1986 року на підставі наказу від 15 травня 1986 року, що порушує вимоги оформлення трудової книжки при звільненні, а тому відповідний стаж роботи правомірно не враховано відповідачем, в той же час, зниження величини оцінки одного року страхового стажу до 1% при перерахунку пенсії позивача відбулось у відповідності до п.43 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з одночасним застосуванням середнього показника заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014, 2015 та 2016 роки, що призвело до збільшення розміру пенсії позивача і не спричинило звуження її прав на пенсійне забезпечення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на пенсійному обліку та на підставі її заяви від 05 серпня 2011 року (а.с.15), відповідно до протоколу Деснянського районного управління ПФУ №55301 від 05 жовтня 2011 року (а.с.16) ОСОБА_2 призначено пенсію за вислугу років як працівнику освіти.

Позивач звернулась до управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі із заявою від 27 серпня 2012 року (а.с.17) щодо переведення її з одного виду пенсії на інший - за віком, в разі доцільності, по матеріалам пенсійної справи.

Відповідно до розпорядження Лівобережного ОУПФ України №875437 від 14 вересня 2016 року (а.с.18) позивачу з 01 вересня 2016 року призначено пенсію за віком на загальних підставах у розмірі 2320,84 грн., при цьому при розрахунку коефіцієнта стажу застосовано кратність 1,35 та він становить 0,51975.

Листом без номера та без дати (а.с.19) позивача повідомлено, що до 01 жовтня 2017 року вона щомісяця отримувала пенсію в розмірі 2320,84 грн. та з 01 жовтня 2017 року, після здійснення перерахунку пенсії, щомісячно позивач буде отримувати 3229,19 грн., при цьому індивідуальний коефіцієнт страхового стажу становить 0,38500.

28 лютого 2018 року позивач направила до Лівобережного ОУПФ України в м.Києві заяву від 27 лютого 2018 року (а.с.20), в якій просила врахувати їй при обчисленні пенсії стаж з 09 вересня 1983 року по 24 серпня 1986 року, згідно записів трудової книжки, та виплатити з моменту призначення пенсії за вислугу років суми пенсії за донарахований стаж, крім того просила здійснити їй перерахунок і виплату пенсії за віком із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35%, замість застосованих з 01 жовтня 2017 року 1%.

Листом від 26 березня 2018 року №5187/09/М-485 позивача повідомлено, що в записі №9 її трудової книжки про звільнення з 24 серпня 1986 року зазначено наказ №99 від 15 травня 1986 року, що порушує вимоги оформлення трудової книжки при звільненні робітника, а тому даний період не зараховано до загального стажу і для його зарахування ОСОБА_2 необхідно подати уточнюючу довідку встановленого зразка.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що позивач не зверталась до відповідача із додатковими документами для підтвердження страхового стажу, а оскільки пенсія позивачу була призначена до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», то при здійсненні перерахунку її пенсії з 01 жовтня 2017 року підлягає застосуванню величина оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, що узгоджується із вимогами п.43 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі ст.9 наведеного Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.27 цього Закону розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.25 вказаного Закону коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п'яти знаків після коми за формулою: Кс = (См х Вс):( 100 % х 12), де: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 43, згідно з яким пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.

Колегія суддів звертає увагу, що пенсія за віком на загальних підставах відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» була призначена ОСОБА_2 01 вересня 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, а тому при здійсненні перерахунку її пенсії підлягає застосуванню саме середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, а тому відповідач, перераховуючи пенсію ОСОБА_2 з 01 жовтня 2017 року із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%, замість попереднього показника 1,35%, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, правомірно та обґрунтовано. Внаслідок такого перерахунку не відбулось звуження вже набутих позивачем прав, оскільки за його наслідком пенсія позивача збільшилась. Таким чином, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про зарахування стажу роботи позивача за період з 09 вересня 1983 року по 24 серпня 1986 року колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004).

Відповідно до п.«а» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується, зокрема, будь-яка робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Статтею 62 наведеного Закону передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В обґрунтування підстав для неврахування періоду роботи позивача з 09 вересня 1983 року до 24 серпня 1986 року до загального страхового стажу відповідач посилається на те, що в оригіналі трудової книжки, в записі №9 про звільнення з 24 серпня 1986 року зі середньої школи №32 ЦГВ у графі 4 (на підставі чого внесено запис (документ, його дата та номер)) було зазначено наказ №99 від 15 травня 1986 року, що порушує вимоги оформлення трудової книжки при звільненні робітника, із посиланням на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110, відповідно до п.2.4 якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до наведених положень вказаної Інструкції встановлено тижневий строк для внесення записів у трудову книжку, після видання відповідного наказу чи розпорядження. В той же час, даною нормою передбачено виключення з вказаного правила у випадку звільнення, а саме, у разі звільнення такий запис вноситься у трудову книжку в день звільнення, незалежно від дати наказу (розпорядження) про звільнення працівника.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача (а.с.12) вбачається, що згідно із записом №8 з 09 вересня 1983 року ОСОБА_2 призначена на посаду вчителя математики в середній шкоді №32 ЦГВ та відповідно до запису №9 28 серпня 1986 року була звільнена з займаної посади у зв'язку з закінченням строку перебування за кордоном на підставі наказу №99 від 15 травня 1986 року.

Колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку відсутнє порушення порядку заповнення трудової книжки позивача, оскільки відповідний запис №9 про звільнення позивача з посади вчителя математики в середній шкоді №32 ЦГВ здійснений 24 серпня 1986 року, в день звільнення ОСОБА_2, а видача наказу №99 про звільнена позивача з займаної посади у зв'язку з закінченням строку перебування за кордоном 15 травня 1986 року, тобто більш ніж за три місяці до фактичної дати звільнення, жодним чином не порушує Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Будь-яких інших порушень наведеної Інструкції, або інших вимог законодавства позивачем, при відмові у зарахуванні періоду роботи ОСОБА_2 з 09 вересня 1983 року до 24 серпня 1986 року до загального страхового стажу, відповідачем ні у листі від 26 березня 2018 року №5187/09/М-485 (а.с.22), ні у відзиві на адміністративний позов, наведено не було.

Крім того, відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі №677/277/17 та від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, не довів правомірності та законності відмови у врахуванні до страхового стажу ОСОБА_2 періоду її роботи посаді вчителя математики в середній шкоді №32 ЦГВ з 09 вересня 1983 року по 24 серпня 1986 року, який в повній мірі підтверджується записами в трудовій книжці позивача, у зв'язку з чим колегія суддів доходить висновку про необхідність зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві зарахувати ОСОБА_2 вказаний період роботи до загального страхового стажу для обчислення пенсії.

Однак, відповідно до ч.4 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п'ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, передбачено, що днем звернення, зокрема за перерахунком пенсії, вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Оскільки, заява позивача від 27 лютого 2018 року про врахування відповідного стажу та перерахунок її пенсії надійшла до органу Пенсійного фонду 01 березня 2018 року, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.21), а відповідні документи, зокрема копія трудової книжки позивача, наявні в матеріалах пенсійної справи, а тому саме з цієї дати у відповідача виник обов'язок здійснити перерахунок та виплату їй пенсії.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду апеляційної скарги, з урахуванням наведених норм права, беручи до уваги, що при розрахунку страхового стажу позивача органом Пенсійного фонду України протиправно було не включено до нього період роботи ОСОБА_2 на посаді вчителя математики в середній шкоді №32 ЦГВ з 09 вересня 1983 року по 24 серпня 1986 року, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання відповідача зарахувати ОСОБА_2 період роботи з 09 вересня 1983 року по 24 вересня 1986 року в середній школі №32 Центральної групи військ Міністерства просвіти РСФСР до загального страхового стажу для обчислення пенсії та здійснити відповідний перерахунок пенсії за донарахований стаж з 01 березня 2018 року.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи в частині, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині, з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 листопада 2018 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати ОСОБА_2 період роботи з 09 вересня 1983 року по 24 вересня 1986 року до загального страхового стажу для обчислення пенсії та прийняти в цій частині нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зарахувати ОСОБА_2 період роботи з 09 вересня 1983 року по 24 вересня 1986 року в середній школі №32 Центральної групи військ Міністерства просвіти РСФСР до загального страхового стажу для обчислення пенсії та здійснити відповідний перерахунок пенсії за донарахований стаж з 01 березня 2018 року.

В решті рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 05 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 06 березня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма