Справа № 826/16334/16
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Бєлової Л.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Концерну «Військторгесвіс» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у справі за адміністративним позовом Концерну «Військторгесвіс» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд із позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просив визнати нечинним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 13.09.2016 року №.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що доводи, викладені в акті перевірки про нікчемність правочинів та неправомірність формування податкового кредиту з податку на додану вартість по взаєморозрахунках з контрагентом ТОВ «Варуна Торг» за період, що перевірявся, є необґрунтованими та суперечить фактичним обставинам справи. Зокрема, позивач вказує на те, що твердження податкового органу про те, що поставки не відбувалися є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на юридичних фактах, а факти поставок за договорами та реальність оскаржуваних операцій підтверджуються первинними документами та передачею придбаного товару третім особам.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення умотивовано тим, що господарські операції позивача з ТОВ «Варуна Торг» з постачання товару фактично не мали реального характеру, замовлення та постачання товару оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеним договором поставки. З врахуванням встановлених обставин у справі, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в порушення вимог п.1. ст.134, пп.139.1.2 п.139.1, п.139.2, п. 139.3 ст.139 Податкового кодексу України, п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» позивачем занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 355 800,00 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обгрунутвання вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено принципи адміністративного судочинства, передбачені п.п.2,4 п. 3 ст. 2 КАС України, що призвело до неповного з'ясування судом значущих для справи обставин та винесення неправомірного рішення. Зокрема, апелянт вказує на те, що, маючи сумніви щодо показань свідка, суд першої інстанції мав право призначити почеркознавчу експертизу наданих документів для підтвердження або спростовування належності підписів на первинній документації ОСОБА_2, чого зроблено не було. Також, позивач зазначає, що суд першої інстанції, якому невідомі обставини подальшого використання товару, мав поставити дане питання позивачу, а за відсутності у позивача необхідної інформації направити запит до Міністерства оборони України, або викликати свідка для надання відповідної інформації.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити в задоволенні позову, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що останнє винесене без порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Концерну «Військторгсервіс» з питань дотримання вимог податкового законодавства України по проведених фінансово-господарських операціях за період з 01.01.2016 по 01.06.2016 щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства при проведенні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Варуна Торг».

За результатами перевірки складено акт від 15.09.2016 р. № 144/26-15-14-07-02-10/33689922, яким встановлено порушення позивачем п.1. ст.134, пп.139.1.2 п.139.1, п.139.2, п. 139.3 ст.139 Податкового кодексу України, п.1, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 355 800,00 грн.

На підставі висновків акту перевірки, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 13.09.2016 р. № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств і організацій, що перебувають у державній власності на 355 800,00 грн. та донараховано 88 950,00 грн. штрафної (фінансової) санкції.

Вважаючи вказане податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України (стаття 3) розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність визначена як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно підпункту 44.1 статті 44 цього Кодексу для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Положеннями Податкового кодексу України закріплено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду (пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Кодексу).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 вказаного Кодексу витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

У той же час, за відсутності факту придбання товарів чи послуг відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Відтак, при вирішенні справи слід звернути увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій позивача, на підставі яких ним сформовані дані податкового обліку. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що господарські операції позивача з ТОВ «Варуна Торг» з постачання товару фактично не мали реального характеру, замовлення та постачання товару оформлені лише документально та не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеним договором поставки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Із змісту долучених до матеріалів справи документів убачається, що 08.02.2016 р. між позивачем (Покупець) та ТОВ «Варуна Торг» (Постачальник) укладено договір поставки від 08.02.2016 р. № 80216 (далі - Договір). Відповідно до п.1 Договору постачальник зобов'язується передати у власність Покупця товар - 31 100 шт. фуфайок з короткими рукавами з полотна бавовняного оливкового кольору вартістю 61,22 грн./шт. та 4000 фуфайок (тільників) з полотна трикотажного з блакитними смугами вартістю 117,00 грн./шт.

Відповідно до п.3.2 Договору загальна ціна товару, що постачається, складає 2 372 000,00 грн. з ПДВ.

На підтвердження реальності зазначеного договору позивачем долучено до матеріалів справи рахунок на оплату по замовленню № 112 на суму 2 372 000,00 грн. та видаткові накладні на товар.

Також, на підтвердження подальшої реалізації товару позивачем долучено до матеріалів справи договір про поставку для державних потреб матеріально - технічних засобів речової служби від 02.11.2015 року №286/3/15/559, рознарядку Міністерства оборони України за специфікацією, повідомлення - підтвердження отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей, оплачених у централізованому порядку.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суду апеляційної інстанції, факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом ТОВ «Варуна Торг» спростовуються матеріалами справи.

Так, відповідно до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 від 04.12.2015 р., встановлено, що ТОВ «Варуна Торг» було зареєстровано на підставних осіб з метою прикриття незаконної діяльності, шляхом використання їх реквізитів та банківських рахунків у злочинних схемах зі створення штучної документальної видимості здійснення фінансово-господарських операцій для незаконного завищення витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість підприємствам реального сектору економіки. Допитана по кримінальному провадженню засновник та директор ТОВ «Варуна Торг» ОСОБА_2 пояснила, що зареєструвала вказане підприємство на прохання невстановленої особи, від якої щомісячно отримувала грошову винагороду в розмірі 3000,00 грн., на посаді директора працювала «номінально», господарську діяльність не здійснювала, фінансово-господарські документи та податкові декларації не підписувала.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2017 р. Дніпропетровському окружному адміністративному суду доручено допитати в якості свідка в адміністративній справі № 826/16334/16 ОСОБА_2, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 з питань створення ТОВ «Варуна Торг», його господарської діяльності, взаємовідносин з концерном «Військторгсервіс», а саме: чи укладалися договори з вказаним підприємством, яким чином здійснювалися поставки товарів, хто транспортував товар, чи підписувалися первинні документи ОСОБА_2, чи було виконано договір від 08.02.2016 р. тощо.

Згідно ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.06.2018 р. по справі судове доручення виконано та на адресу Окружного адміністративного суду м. Києва надіслано аудіозапис допиту ОСОБА_2 в якості свідка з постановленням їй питань стосовно взаємовідносин між Концерном «Військторгсервсіс» та ТОВ «Варуна Торг».

Вказаний аудіозапис прослухано колегією суддів апеляційного суду та встановлено наступне.

Так ОСОБА_2, всупереч вищезазначеним письмовим свідченням про непричетність до створення та діяльності ТОВ «Варуна Торг» пояснила, що у листопаді 2015 року приїхала до Києва та придбала ТОВ «Варуна Торг» у громадянина ОСОБА_3 через мережу інтернет. В лютому 2016 року (точну дату не пам'ятає) уклала договір з концерном «Віськторгсервіс» на поставку фуфайок та тільників. Виконавши зобов'язання за договором поставки, отримала кошти за товар, після чого вказане підприємство продала через мережу інтернет разом із документацією по вказаній угоді. Ведення бухгалтерського обліку зі слів ОСОБА_2 вона здійснювала самостійно, при цьому відповідна освіта у неї відсутня. Отримувала мінімальну заробітну плату шляхом переведення коштів на картковий рахунок Приватбанку. Всі документи стосовно угоди з позивачем зі сторони ТОВ «Варуна Торг» підписувалися особисто нею ж. Обмін документами здійснювався через «Нову пошту».

Разом з тим, ОСОБА_2, пояснила, що придбавала товар, який постачала концерну «Військторгсервіс», в мережі інтернет, у фізичних осіб-підприємців. Прізвищ та контактних даних не пам'ятає, документів, що підтверджують вказану інформацію, немає. Даних про осіб, які перевозили вказаний товар, також не пам'ятає, знаходила їх в мережі інтернет. Окрім того, ОСОБА_2 знає лише імена осіб, які у неї працювали, розміри їхніх заробітних плат теж не пам'ятає. Кому продала вказане товариство після виконання договору поставки ОСОБА_2 з її слів забула.

При цьому, даючи свідчення, ОСОБА_2 неодноразово плуталася у відповідях, на питання суду щодо угоди з концерном та первинних документів давала різні відповіді, на багато запитань не могла надати відповіді, посилаючись на те, що не пам'ятає, зокрема не змогла пояснити хто знайшов контрагента за договором, скільки було поставок, у кого купувала товар, хто його перевозив, як підписувалися документи.

Таким чином, враховуючи характер та однотипність відповідей ОСОБА_2 на поставлені питання щодо взаємовідносин з позивачем, колегія суддів критично ставиться до наданих пояснень.

Окрім того, у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про перевезення товару, придбаного у ТОВ «Варуна Торг», не зважаючи на те, що ОСОБА_2 неодноразово згадувала наявність товарно-транспортних накладних у своїх свідченнях по справі.

Судова колегія звертає увагу на те, що з урахуванням кількості товару, який був предметом вказаного договору (31 100 штук та 4000 штук), зазначена обставина є суттєвою та повинна враховуватися при наданні оцінки щодо фактичної поставки вказаного товару.

До того ж, колегія суддів враховує, що в той час як податковий орган посилається на відсутність у контрагента позивача трудових ресурсів, та іншого майна, необхідного для виконання спірних операцій, в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності у контрагента позивача основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для вчинення дій, що становлять під сумнів зміст відповідних операцій. Позивачем доводи податкового органу в цій частині не спростовано.

Також, позивачем не надано підтверджень оприбуткування та подальшого використання товару, а саме - тільників з полотна трикотажного з блакитними смугами у кількості 4000 шт. Повідомлення-підтвердження № 233 про отримання та оприбуткування за бухгалтерським обліком матеріальних цінностей та акт приймання № 53 виписані лише на фуфайки з короткими рукавами з трикотажного бавовняного полотна оливкового кольору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що податковий орган довів факт необґрунтованості отриманої платником податку податкової вигоди, оскільки за спірними операціями оформлювалися лише окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення господарських операцій та правомірність формування сум податкових вигод, наслідком чого стало отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови в їх задоволенні.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Концерну «Військторгесвіс» - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 04 березня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова