Справа № 553/926/17
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2019 року

Київ

справа №553/926/17

адміністративне провадження №К/9901/18602/18, К/9901/18604/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого Гриціва М.І.,

суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавський області (далі - ГУ ПФУ) та Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - управління ПФУ) на постанову Ленінського районного суду міста Полтави від 30 червня 2017 року (суддя Кононенко С.Д.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року (судді Перцова Т.С., Дюкарєва С.В., Жигилій С.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ, управління ПФУ про визнання дій протиправними та зобов'язати вчинити певні дії, -

встановив:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- скасувати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, при ГУ ПФУ (далі - Комісія) від 31 січня 2017 року № 304 про відмову в підтвердженні позивачу стажу, передбаченого пунктом «з» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - рішення Комісії; Закон № 1788-ХІІ відповідно);

- зобов'язати Комісію прийняти рішення про підтвердження позивачу стажу роботи, передбаченого пунктом «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ з 24 лютого 1983 року по 21 травня 2000 року;

- скасувати рішення управління ПФУ від 14 лютого 2017 року № 52 про відмову в призначенні позивачу пенсії відповідно до пункту «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ (далі - рішення управління ПФУ);

- зобов'язати управління ПФУ призначити позивачу пенсію відповідно до пункту «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, починаючи з 04 листопада 2016 року - дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку, як це передбачено статтею 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Ленінський районний суд міста Полтави постановою від 30 червня 2017 року позов задовольнив частково. Скасував рішення Комісії. Зобов'язав Комісію в тижневий термін прийняти рішення про підтвердження ОСОБА_1 стажу роботи, передбаченого пунктом «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, за період з 24 лютого 1983 року по 21 травня 2000 року. Скасував рішення управління ПФУ. Зобов'язав управління ПФУ призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до пункту «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, починаючи з 04 листопада 2016 року в тижневий термін після отримання рішення Комісії, винесеного на виконання цієї постанови.

Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 27 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Ухвалюючи такі рішення, суди виходили із того, що матеріалами справи підтверджено те, що позивач працював водієм міського пасажирського транспорту (автобусу) в нині ліквідованих без правонаступника Полтавському АТП-16012, Полтавському АТП-21720, Полтавському АТП-15327 в період з 24 лютого 1983 року по 21 травня 2000 року. Ці факти, серед іншого, підтверджуються письмовими свідченнями ОСОБА_2, який працював начальником автоколони № 1 АТП-15327 з 14 червня 1990 року по 15 грудня 2003 року, та поясненнями в судовому засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які працювали разом з позивачем. При цьому відповідачі не надали суду жодних доказів про роботу ОСОБА_1 на позаміських маршрутах. Суди відхилили посилання у рішенні Комісії, як на підставу для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, на спільний лист корпорації «Укравтотранс» і Мінсоцзабезпечення України від 25 березня 1992 року, оскільки цей документ не є нормативно-правовим актом, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України. Отже, суди дійшли висновку, що наявними у справі первинними документами, а також показаннями свідків підтверджується факт роботи позивача з 24 лютого 1983 року по 21 травня 2000 року на посаді водія міського автотранспорту.

ГУ ПФУ та Управління ПФУ не погодилися із цими рішеннями і звернулися із касаційними скаргами про їх скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позову.

ГУ ПФУ та управління ПФУ у касаційних скаргах, зокрема, посилаються на те, що трудова книжка позивача не містить відомостей ні про вид транспорту (автобус, тролейбус), ні про зайнятість на міському пасажирському транспорті, як передбачено пунктом «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, а надані позивачем документи, на підтвердження пільгового стажу, містять розбіжності і не дають змоги встановити роботу на міському пасажирському транспорті.

Верховний Суд переглянув судові рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги, з'ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про таке.

Суди першої та апеляційної інстанцій проаналізувати вимоги статей 13, 62 Закону № 1788-ХІІ, статті 48 Кодексу законів про працю України, Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, належним чином дослідили всі докази та, встановивши, що позивач працював водієм міського пасажирського транспорту (автобусу) в нині ліквідованих без правонаступника Полтавському АТП-16012, Полтавському АТП-21720, Полтавському АТП-15327 в період з 24 лютого 1983 року по 21 травня 2000 року, дійшли обґрунтованого висновку про протиправність рішень ГУ ПФУ та управління ПФУ щодо відмови у підтвердженні роботи, яка дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та у призначенні пільгової пенсії.

В аспекті наведеного слід також зазначити, що відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Як убачається з касаційних скарг, наведені в них доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до правової оцінки обставин у справі та дослідження доказів.

Враховуючи наведене, Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційні скарги ГУ ПФУ та управління ПФУ слід залишити без задоволення, а рішення попередніх судів - без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 341- 343, пунктом 1 частини першої статті 349, статтями 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

постановив:

Касаційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавський області та Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області залишити без задоволення, а постанову Ленінського районного суду міста Полтави від 30 червня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: Я.О. Берназюк

Н.В. Коваленко