Справа № 523/2254/19
Суддя: Дяченко В. Г.
Дата ухвалення: 2019-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 523/2254/19
Провадження №2-а/523/76/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2019 р. м. Одеса

Суворовський районний суду м. Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Правди Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_2, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до інспектора 3 роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення ЕАВ №891226 від 03.02.2019 року.

Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що у діях позивача, які кваліфікуються за ч.1 ст.122 КУпАП відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки при пересуванні дорогою № МІ4, в селі Іваново, він був зупинений представниками патрульної поліції з причини, порушення швидкості руху на 22 км/год (Фактична фіксація приладом TruCam LT1 20/20 ТС 000523 - 72 км/год). При ознайомлені з доказами, було зясовано, що фіксація швидкості руху проходила до дії знаку 5.45 «Початок населеного пункту». Метрологічні документи на прилад TruCam LT1 20/20 ТС 000523 відповідач предявляти відмовився. крім того, йому не надано можливості скористуватись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Внаслідок незаконних дій відповідача, результатом чого стало винесення незаконної постанови. Постанова є протиправною, винесена з грубим порушенням та підлягає скасуванню.

Відповідач та представник управління патрульної поліції в Одеській області будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з?явилися, про причини неявки не повідомими. Відповідач відзив на позов не подав. На підставі ст.205 КАС України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідача.

Дослідивши докази у справі суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності передбачені ст.286 КАС України.

Згідно постанови 3.02.2019 року серії ЕАВ №891226 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 рухався у населеному пункті, зі швидкістю 72 км/год. швидкість вимірювалась вимірювачем швидкості транспортних засобів Trucam Lti 20/20 Тс000523, чим порушив п.12.4 ПДР України.

На підставі викладеного, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не подав жодного доказу на спростування обставин, викладених у адміністративному позові ОСОБА_1 та доказів, які підтверджували б наявність у діях позивача ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Так, згідно ст.288 ч.1 п.3 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до п.12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Як встановлено у судовому засіданні, вимірювання швидкості руху автомобіля позивача проводилося за допомогою лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCAM серійний номер №ТС000523.

Вказаний тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, затверджений сертифікатом №UA-MI/1-2903-2012, виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України 29.08.2012 року.

Наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України №100 від 19.02.2002 року, зареєстрованим в Мінюсті України 04.03.2002 року за №222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі №972 від 14.06.2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно якому -

п.2.5 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки (далі Державний реєстр);

п.2.6 сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.

Під час дії вищевказаного Положення наказом Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме, згідно п.1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, унесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.

Тобто, тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, є виключеним з Державного реєстру на підставі наказу Міністерством економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року №1362 та сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012 від 29.08.2012 року є не чинним з 02.11.2015 року.

На підставі наведеного,суд вважає, що вимірювання швидкості руху автомобіля позивача ОСОБА_1, що було проведено інспектором патрульної поліції ОСОБА_2 з використанням лазерного вимірювача швидкості автотранспортних засобів LTI20/20TruCAM, серійний номер№ТС000523, вчинено безпідставно та отримані технічні дані щодо швидкості покладені в основу обставин правопорушення необґрунтовано, у звязку з чим постанову серії ЕАВ №891226 від 03.02.2019 року про накладення адміністративного стягнення суд вважає неправомірною.

Крім того, згідно з ч.1 ст. 268 КУПаП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями обєктивного та справедливого розгляду справи, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу і стадією розгляду справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження у випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке порушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 КУпАП.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини 1 статті 276 КУпАП, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

В мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Отже, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, яке не відноситься до переліку адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, інспектор порушив вищезазначені права ОСОБА_1

Відповідно до вимог статей 277-2-280 КУпАП відповідач мав повідомити позивача про розгляд справи, здійснити підготовку до розгляду справи про адміністративне правопорушення та вчинити інші дії, а вже потім, відповідно до ст. 283 цього ж Кодексу винести відповідну постанову по справі про адміністративне правопорушення.

За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Виносячи оскаржувану постанову, відповідач мав дотримуватись вимог ст.ст. 251, 254, 283 КУпАП і прийняти повне, законне і обґрунтоване рішення (постанову), зміст якого не викликав би сумніву у його достовірності, неупередженості, добросовісності та розсудливості.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення та транспорті» роз'яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, вказану постанову слід скасувати та справу про адміністративне правопорушення закрити на підставі ст.247 ч.1 п.1, ст.284 ч.1 п.3 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.288 ч.4 КУпАП позивач є звільненим від сплати судового збору, у звязку з чим судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.2, 6-15, 241-246, 255, 286, 297, 371, п.10 Перехідних положень КАС України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року) суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_2, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ЕАВ №891226 від 03.02.2019 року - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №891226 від 03.02.2019 року, винесену інспектором 3 роти 1-го батальйону управління патрульної поліції в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП, та справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -