Справа № 520/1493/19
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

з питання закриття провадження у справі

05.03.2019 р. справа № 520/1493/19

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Сліденка А.В., за участі секретаря - Стрєлка О.В., представника заявника, місцевої прокуратури - ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - не прибув, представника третьої особи, ОСОБА_3 - не прибув, розглянувши питання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_3, про скасування рішення №34306479 від 17.03.2017р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під реєстраційним номером 101,-

встановив:

У силу п. 7 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 19, п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити, насамперед, із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, змісту заявлених особою вимог та наведених особою доводів, природи, характеру та сутності спірних правовідносин, суб'єктного складу учасників спору.

З матеріалів позову чітко та однозначно випливає, що прокурор оскаржує реєстраційну дію (рішення) державного реєстратора, унаслідок вчинення якої фізичною особою-громадянином було набуто право власності річ матеріального світу - об'єкт нерухомого майна (нежитлове приміщення гаражу №15 за адресою: вул. Велозаводська, 37 у м. Харкові).

Незаконність управлінського рішення державного реєстратора прокурор вбачає у 1) відсутності офіційно зареєстрованих відомостей про передачу (надання) особі земельної ділянки під будинком, 2) відсутності рішення органу місцевого самоврядування про присвоєння земельній ділянці під будинком поштової адреси, 3) відсутності виписки з погосподарської книги.

У підсумку прокурор кваліфікує житло, на яке особою було набуто право власності як самочинне будівництво, і заявляє вимогу, спрямовану на припинення подальшого існування цивільного права - права власності особи на об'єкт нерухомості.

З пояснень прокурора у судовому засіданні судом також достеменно встановлено, що звернення до суду із позовом зумовлено захистом інтересів Харківської міської ради від незаконного набуття нерухомості у власність приватними особами.

Вирішуючи питання про наявність підстав для вирішення ініційованого прокурором спору у порядку адміністративного судочинства, суд виходить із дійсної правової природи спірних суспільних відносин, які хоча і відбуваються за участю владного суб'єкта - державного реєстратора речових прав на нерухоме майно (котрий діє у порядку Закону України "Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень"), проте стосуються виключно набуття особою цивільного права (права власності на об'єкт нерухомості), тобто виникають поза межами публічно-правових відносин.

ОСОБА_5 Палатою Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 р. по справі №823/2042/16 (провадження №11-377апп-18) після зміни правової позиції було викладено остаточний (у хронологічному вимірі на дату вирішення цього спору) правовий висновок з приводу визначення юрисдикції суду у спорі за участю державного реєстратора.

Так, згідно з п. 33 постанови ОСОБА_5 Верховного Суду від 04.09.2018 р. по справі №823/2042/16 (провадження №11-377апп-18) визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

У п. 36 цієї постанови указано, що "З урахуванням наведеного ОСОБА_5 Верховного Суду вважає, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки має розглядатися як спір, що пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру".

Відповідно до п. 50 зазначеної постанови скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов'язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

У силу п. 51 постанови ОСОБА_5 Верховного Суду від 04.09.2018 р. по справі №823/2042/16 (провадження №11-377апп-18) "Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб'єктного складу сторін спору".

Окружний адміністративний суд вважає за можливе поширити правові висновки постанови ОСОБА_5 Верховного Суду від 04.09.2018 р. по справі №823/2042/16 (провадження №11-377апп-18) на спірні правовідносини, позаяк реальним наміром прокурора є бажання через скасування рішення державного реєстратора домогтись припинення права власності приватної особи на об'єкт нерухомості.

Отже, у спірному випадку прокурор формально оскаржує управлінське рішення владного суб'єкта, проте прагне до припинення подальшого існування набутого приватною особою цивільного права на житло.

Тому, окружний адміністративний суд вважає, що спір у дійсності не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів органу місцевого самоврядування у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку владного суб'єкта - державного реєстратора речових права на нерухоме майно, у зв'язку з чим не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суддя доходить висновку, що даний спір не може бути вирішений у порядку адміністративного судочинства в силу норм ст.19 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Окрім того, суд також бере до уваги, що у силу ч.4 ст.5 та ч.4 ст.46 КАС України органи державної влади та місцевого самоврядування як владні суб'єкти можуть звернутись до суду у випадках прямо передбачених законом.

Подання позову прокурором дії цього правила не змінює.

Припинення права власності особи на самочинне будівництво унормовано приписами ст. 376 Цивільного кодексу України.

Іншого порядку дій осіб у разі зведення самочинного будівництва закон не передбачає.

Тому, заявлена прокурором вимога не підлягає розгляду та вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, 238, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Закрити провадження в адміністративній справі.

2. Роз'яснити, що рішення набирає законної сили у порядку ст. 256 КАС України, може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання скарги у порядку та строки згідно з ст. 295 КАС України (з урахуванням п. 15.5 Розділу VII КАС України).

3. Судове рішення у повному обсязі виготовлено у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України 5 березня 2019 року.

Суддя Сліденко А.В.