Справа № 0440/6819/18
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2019-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКУРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

24 січня 2019 р. Справа № 0440/6819/18

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кучми К.С.

при секретарі Молоданові М.Ю.

за участю:

представника позивача Армякова С.А.

представника відповідача-1 Меркулової Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі клопотання представника відповідача ОСОБА_1 Меркулової Тетяни Петрівни про закриття провадження у адміністративній справі № 0440/6819/18, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває вищезазначена адміністративна справа за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення коштів за переплачене грошове забезпечення, а саме:

- про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача на рахунок військової частини коштів за переплачене грошове забезпечення у розмірі 3 446,66 грн.;

- про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача на рахунок військової частини коштів за переплачене грошове забезпечення у розмірі 1 169,30 грн.;

- про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача на рахунок військової частини коштів за переплачене грошове забезпечення у розмірі 2 649,51 грн.;

- про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивача на рахунок військової частини коштів за переплачене грошове забезпечення у розмірі 1 038,09 грн.;

- про стягнення з ОСОБА_5 на користь позивача на рахунок військової частини коштів за переплачене грошове забезпечення у розмірі 3 813,73 грн.

В судовому засіданні представник відповідача - Ведмідь В.В. просила суд закрити провадження у справі, оскільки вважає, що вона належить до розгляду в порядку цивільного судочинства та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Дане клопотання мотивоване тим, що Військова частина НОМЕР_1 НГУ звернулась до адміністративного суду з позовом до звільненого у 2017 році з військової служби ОСОБА_1 про стягнення коштів за переплачене грошове забезпечення, що є предметом спору, який не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Позивач звернувся до суду у спосіб, який не передбачений статтею 5 КАС України. У даному випадку спір виник не з приводу звільнення з публічної служби (тобто оскарження законності звільнення), а з приводу стягнення переплати грошового забезпечення з фізичної особи, яка звільнена з військової служби. Даний позов про стягнення коштів за переплачене грошове забезпечення пред`явлений до фізичної особи - відповідача ОСОБА_1 , який не може бути відповідачем за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень згідно ч.4 ст.46 КАС України. Спірні відносини з приводу відшкодування шкоди (стягнення збитків, в тому числі й на користь держави) носять приватно-правовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції. Позивач по відношенню до відповідача є кредитором, а відповідач по відношенню до позивача є боржником і спір виник з приводу стягнення з боржника заборгованості і даний спір не є публічно-правовим, а приватно-цивільним.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення даного клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на його необґрунтованість. Зазначив, що з огляду на спірні відносини, які регламентуються Законом України «Про відпустки», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України, затвердженої наказом МВС від 04.07.2014 р., що є адміністративними нормами, спірні відносини належать до сфери публічно-правових. У разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

Крім того, представник позивача зауважив, що посилання відповідача-1 на приватно-правовий характер спору, який є наслідком завдання шкоди відповідачем-1 військовій частині та який належить розглядати в порядку цивільного судочинства є безпідставними та необґрунтованими. Так, умови відповідальності за завдану шкоду зазначені в статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи з аналізу зазначеної норми ЦК України склад цивільного правопорушення, який слугує підставою деліктного зобов`язання містить в собі такі елементи: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок, вина заподіювана шкоди. При відсутності таких елементів як протиправна поведінка та вина відсутні склад цивільного правопорушення та, як наслідок, деліктне зобов`язання та цивільно-правова відповідальність.

Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час його проведення повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пп.1, 2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

В силу вимог п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи, як правило, майнового інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Стягнення коштів за переплачене грошове забезпечення за час проходження служби та під час звільнення, стало причиною позбавлення права власності позивача, зокрема, володіти, користуватися й розпоряджатися об`єктом власності (грошовими коштами).

У зв`язку з чим, суд вважає, що звернення позивача до суду з даним позовом спрямоване на відновлення його майнового стану (порушеного права власності та ліквідації збитків, заподіяних його інтересам), на захист якого спрямовані засоби та норми, визначені саме цивільним і цивільним процесуальним законодавством.

За таких обставин, суд вважає, що даний спір не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Висновки суду узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 21.03.2018 у справі № 802/1792/17-а та постанові від 12.04.2018 у справі №817/1048/16.

Виходячи з аналізу норм КАС України, публічно-правовим спором є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

Таким чином, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, даний спір належить до розгляду в порядку цивільного судочинства та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому суд вважає клопотання представника відповідача-1 таким, що підлягає задоволенню та провадження у справі слід закрити з викладених вище підстав.

За таких обставин, суд вважає за можливе повернути позивачу сплачену суму судового збору відповідно до платіжного доручення №82 від 03.09.2018 року в сумі 1 762 грн. за подання ним даного позову до суду.

Суд також звертає увагу, що оригінал платіжного доручення №82 від 03.09.2018 року про сплату судового збору в розмірі 1 762 грн. знаходиться в матеріалах справи.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.238, 239, 243, 248, 250 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 Меркулової Тетяни Петрівни про закриття провадження у справі № 0440/6819/18 задовольнити.

Закрити провадження у адміністративній справі № 0440/6819/18.

Повернути Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України сплачену суму судового збору відповідно до платіжного доручення №82 від 03.09.2018 року в сумі 1 762 грн. /тисячу сімсот шістдесят дві гривні/ за подання ними позову до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення в коштів за переплачене грошове забезпечення під час проходження військової служби за контрактом.

Ухвала суду може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали відповідно до вимог ст.295 КАС України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили у строки, встановлені ст.256 КАС України.

Повний текст ухвали складений 29.01.2019 року.

Суддя Кучма К.С.