Справа № 1640/2946/18
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2019 р. Справа № 1640/2946/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бенедик А.П.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Слободянюк Н.І.) від 26.09.2018 року (повний текст рішення складено 26.09.2018 року) по справі №1640/2946/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати пункт 24 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби №81 від 03 серпня 2018 року щодо відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року "Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві";

- зобов`язати прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року як інваліду ІІ групи з 26 січня 2017 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії) захворювання, що пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, з врахуванням пункту "б" статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та вжити заходів до її виплати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що у період з травня 1987 року по лютий 1989 року проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан, де приймав участь у бойових діях. При виконанні службового завдання у 1987 році він отримав осколкові голови, лівої ноги та контузію. 26.01.2017 року позивачу вперше встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку з наявністю поранень, контузії та захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, а тому у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі статтями 16 та 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" №975 від 25 грудня 2013 року. За результатами розгляду його заяви та документів комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, яке оформлене протоколом № 81 від 03.08.2018 року. Рішення обґрунтоване тим, що заявнику інвалідність встановлена понад тримісячний строк після звільнення зі служби. З вказаним рішенням комісії він не згодний, оскільки інвалідність настала внаслідок вогнепальних поранень (контузії та травм), що підпадає під перший випадок, визначений пунктом 6 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до якого обмеження тримісячним строком права на отримання одноразової грошової допомоги не застосовується.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25 грудня 2013 року, оформленого протоколом № 81 від 03 серпня 2018 року (пункт 24).

Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи з 26 січня 2017 року, інвалідність якого настала внаслідок травми (контузії), поранення, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії у відповідності до пункту 6 частини другої статті 16, частини другої статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" /в редакції чинній з 01 січня 2017 року/, а також підпункту 3 пункту 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року /в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 18 травня 2017 року, яка застосовується із 01 січня 2017 року/ з урахуванням висновків суду.

Не погодившись із судовим рішенням, Міністерством оборони України продано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року в частині задоволення позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення по суті.

Зазначив, що задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки інвалідність йому встановлена після закінчення тримісячного строку з часу звільнення його зі строкової військової служби.

Позивач правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційною скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що позивач у період з 07 травня 1987 року по 08 лютого 1989 року перебував на строковій військовій службі в Демократичній Республіці Афганістан у період бойових дій у складі в/ч 78864 /а.с.39/.

Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №2386/ж від 02 грудня 2015 року зафіксовано, що при судово-медичному обстеженні позивача виявлені рубці в лобній ділянці справа, в міжбрівній ділянці справа, на шкірі нижньої губи в центрі, по внутрішній поверхні гомілки, які є наслідком загоєння ран, які могли утворитися внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих у 1987 році /а.с.38/.

У витязі з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол № 2627 від 13 червня 2016 року) зазначено, що мінно-вибухова травма, осколкові поранення голови та лівої нижньої кінцівки, старшого сержанта у відставці ОСОБА_1 , 1968 року народження, наслідком яких стали ЗЧМТ (контузія головного мозку) та рубці: в лобній ділянці справа, довжиною 0,8 см, в міжбрівній ділянці справа, довжиною 0,7 см, в ділянці нижньої губи в центрі, довжиною 1,4 см та по внутрішній поверхні лівої гомілки, розмірами 6,0x1,0 см, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 2386/Ж від 02 грудня 2015 року Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи, та які у подальшому призвели, до розвитку: Хронічної дисциркуляторної енцефалопатія ІІ ст. змішаного генезу: післятравматична (на фоні ЗЧМТ (контузія головного мозку, 1987 рік), судинна на фоні (гіпертонічної хвороби) з стійким цефалгічним, помірно вираженим вестибуло-атактичним, вираженим астено-невротичним синдромами, помірними когнітивними, мнестичними розладами. ІХС: Дифузного кардіосклерозу. СН І ст. ФК ІІ. Гіпертонічної хвороби ІІ ст., ступінь 1, ризик 2. Облітеруючого атеросклерозу судин обох нижніх кінцівок ІІ ст. ХАН І ст., що підтверджується медичними документами, - травма (контузія), поранення, захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії /а.с.35/.

26 січня 2017 року позивачу вперше встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку з пораненням, контузією, захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0563201 від 14 лютого 2017 року /а.с. 36/.

06 березня 2018 року позивач звернувся до Полтавського обласного військового комісаріату із заявою, у якій просив надіслати його документи на розгляд Комісії Міністерства оборони України для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975. До заяви додав копії: паспорта, військового квитка, картки платника податків, довідки до акта МСЕК, акта огляду фахівцем судово-медичної експертизи, витягу з протоколу Центральної військово-лікарської комісії.

Листом від 23 березня 2018 року № 12/555 комісаріат повідомив позивачу, що він не має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 6 частини 2 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, оскільки інвалідність йому встановлена понад тримісячний термін після звільнення зі строкової військової служби (звільнений 09 лютого 1989 року, а інвалідність встановлена 26 січня 2017 року), та що згідно з переліком документів, визначених Порядком та умовами призначення одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року, підставою для виплати допомоги, зокрема, є документ, що свідчить про причини та обставини поранення. А оскільки копію такого документа позивачем не надано, матеріали щодо нього не можуть бути поданими на розгляд розпоряднику бюджетних коштів.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2018 року у справі №816/1012/18, яке набрало законної сили 11 червня 2018 року, визнано протиправною викладену у листі від 23 березня 2018 року вих. № 12/555 відмову Полтавського обласного військового комісаріату у складанні висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду війни ІІ групи з 26 січня 2017 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, та направленні документів на розгляд комісії Міністерства оборони України та зобов`язано Полтавський обласний військовий комісаріат скласти висновок за заявою позивача від 06 березня 2018 року щодо виплати одноразової грошової допомоги у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 та статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як інваліду війни ІІ групи з 26 січня 2017 року, інвалідність якого настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, та направити такий висновок на розгляд комісії Міністерства оборони України /а.с. 24-28/.

На виконання рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги №12/1466 від 05 липня 2018 року та документи, зазначені в пунктах 10 і 11 Порядку № 975 від 25 грудня 2013 року, а саме: копію довідки МСЕК про встановлення інвалідності серії АВ №0563201 від 26 січня 2017 року; копію витягу з протоколу ЦВЛК про встановлення причинного зв`язку поранення (травми, контузії, каліцтва); копію акта судово-медичного дослідження №761; копію військового квитка; копію паспорта серії НОМЕР_1 від 22 квітня 1998 року та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера /а.с.35/.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом № 81 від 03 серпня 2018 року (пункт 24), рядовому в запасі ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки заявнику інвалідність встановлена понад тримісячний строк після звільнення зі служби /а.с. 40/.

Не погодившись з рішенням Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 6 частини другої статті 16, частини другої статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" /в редакції чинній з 01 січня 2017 року/, а також підпунктом 3 пункту 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року /в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 18 травня 2017 року, яка застосовується із 01 січня 2017 року/, а тому рішення відповідача про відмову у призначення допомоги є протиправним.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

20 грудня 1991 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За визначенням частини 1 статті 16 вказаного Закону, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно пунктами 4-6 частини другої вказаної статті Закону (в редакції на час спірних правовідносин), одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є розуміння видів військової служби, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно частини шостої вказаної статті Закону, існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

В контексті спірних правовідносин, саме п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:

-особливі суб`єкти отримання допомоги-військовослужбовці строкової військової служби;

-визначений час настання інвалідностіперіод проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби;

-відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.

Аналогічне правило закріплено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 (далі - Порядок).

Так, відповідно до п.п. 3 п. 6 Порядку визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі:

120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності I групи;

90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи;

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Таким чином, положеннями статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.

У разі встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.

Оскільки, позивачу вперше встановлена інвалідність більше ніж через 20 років після звільнення зі строкової військової служби, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вказані висновки узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду викладеною у постанові від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Висновки суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваного рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум є помилковими.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

Перевівши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення адміністративного позову із прийняттям в цій частині нової постанови про відмову в задоволенні адміністративного позову.

В частині відмови в задоволенні адміністративного позову рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року по справі №1640/2946/18 скасувати в частині задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.09.2018 року по справі №1640/2946/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.П. Бенедик
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Л.В. Мельнікова