Справа № 807/66/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/4283/18

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О.І.,

суддів - Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі №807/66/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, Ужгородської міської ради, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про визнання недійсним рішення, визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

суддя в 1-й інстанції - Маєцька Н.Д.,

час ухвалення рішення - 25.10.2018 року, 08:51 год,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 30.10.2018 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, Ужгородської міської ради, Державної казначейської служби України, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради, в якому просив визнати недійсним та скасувати рішення засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Ужгородської міської ради Закарпатської області, оформлене протоколом № 34 від 31 березня 2017 року; визнати протиправними дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо припинення нарахування та виплати йому пенсії; зобов'язати Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області поновити йому нарахування та виплату пенсії з часу її припинення та сплатити заборгованість, яка виникла до дня поновлення пенсії; стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади, моральну шкоду в сумі 241250,40, завданої протиправними діями Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Ужгородської міської ради, оформлене протоколом № 34 від 31 березня 2017 року, в частині припинення виплати пенсії ОСОБА_1. Визнано протиправними дії Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1. Зобов'язано Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії за віком з 01 квітня 2017 року та сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії до дня її поновлення. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області не порушило вимог ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", оскільки, припиняючи виплату пенсії позивачу, управління керувалося положеннями Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам". Оскільки рішенням Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ужгородської міської ради скасовано довідку про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи і зазначене рішення не скасоване, повторне призначення пенсії можливе лише після виконання всіх процедур, необхідних для їх призначення, передбачених законодавством, а саме: виплата пенсії може бути поновлена лише на підставі наданої позивачем довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а також паспорту, ідентифікаційного коду та їх копій. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Відповідно до положень ч.4 ст.229 КАС України фіксація судового розгляду технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.

Відповідно до Довідки Ужгородської міської ради від 15 січня 2015 року № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 взятий на облік за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням комісії Ужгородської міської ради з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, оформленого протоколом від 31 березня 2017 року № 34 ОСОБА_1 припинено виплату всіх видів соціальних допомог та скасовано дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання на підставі пп. 2 та пп. 4 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

На підставі даних про тривалу відсутність за місцем проживання позивача та на підставі вищезазначеного Рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат Ужгородським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області припинено виплату пенсії ОСОБА_1, що підтверджується листом Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області від 22 грудня 2017 року № 13433/03.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Ужгородської міської ради в частині припинення виплати пенсії позивачу прийняте неправомірно, оскільки непідтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, тому вказане рішення Комісії необхідно визнати протиправним та скасувати, а належним способом захисту порушеного права позивача є зобов'язання Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області поновити виплату пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року та сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не обґрунтував у чому саме полягає ця шкода, не довів факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з протиправними діями відповідачів.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.2 ст.7 цього Закону Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Згідно з п.1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України "Про облік внутрішньо переміщених осіб" від 01 жовтня 2014 року № 509, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до п.2 цього Порядку для отримання довідки повнолітня або неповнолітня внутрішньо переміщена особа звертається особисто, а малолітня дитина, недієздатна особа або особа, дієздатність якої обмежена, - через законного представника із заявою про взяття на облік, форму якої затверджує Мінсоцполітики, до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад.

П.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509.

Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 року "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

П.4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам передбачає, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються, зокрема територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Згідно з п.2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) контроль за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюють структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення) шляхом відвідування не рідше ніж одного разу на шість місяців фактичного місця проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи, про що складається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї за формою, встановленою Мінсоцполітики. Якщо в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб є інформація щодо проходження особою фізичної ідентифікації в публічному акціонерному товаристві "Державний ощадний банк України", чергова перевірка у відповідному періоді не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Вказаний перелік підстав припинення виплати пенсії є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених виключно Законом, та, зокрема, ч.1 ст.49 цього Закону.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.

З системного аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виплата пенсії позивача припинена у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання на підставі пп.2 та пп.4 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування.

Таким чином, у спірних правовідносинах припинення позивачу пенсії здійснено з підстав не передбачених ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а тому є протиправним.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відхилив як безпідставні покликання Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області в обґрунтування правомірності своїх дій на те, що довідка про взяття на облік ОСОБА_1, як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території скасована, оскільки ст.12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, який є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, і серед яких відсутня така підстава як не підтвердження фактичного місця проживання особи.

Тобто, довідку скасовано з непередбачених на те спеціальним Законом підстав, що суперечить вимогам законодавства у сфері соціального забезпечення.

Крім того, скасування довідки про взяття на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території, не є підставою для припинення пенсії позивачу, оскільки така підстава відсутня у вичерпного переліку підстав припинення виплати пенсії, визначеному ст.49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі від 03 жовтня 2018 року у справі №235/48/17, і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Ужгородської міської ради в частині припинення виплати пенсії позивачу прийняте неправомірно, оскільки не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для скасування довідки про взяття на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території, та припинення виплати пенсії, тому вказане рішення Комісії є протиправним та підлягає скасуванню; крім того протиправність вказаного рішення зумовила і протиправність дій Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з врахуванням положень ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" та ст.46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" обрав належний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області поновити виплату пенсії позивачу з 01 квітня 2017 року та сплатити заборгованість, яка виникла з часу припинення нарахування та виплати пенсії, оскільки системний аналіз наведених вище норм передбачає у спірних правовідносинах відновлення соціальних виплат позивача за минулий час без обмеження строку у зв'язку з тим, що позивач не отримував пенсію з вини суб'єкта владних повноважень.

Також колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено жодними доказами наявність такої і заподіяння такої позивачу з боку відповідачів у заявленому розмірі; крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішення суду першої частини в цій частині не оскаржується.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2018 року у справі №807/66/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає за винятками, визначеними п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 04 березня 2019 року.