Справа № 160/9799/18
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2019-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року Справа №160/9799/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Віхрової В.С., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
26.12.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії;
- зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію на пільгових умовах з 01.04.2018 року.
В обгрунтування позову зазначено, що позивач вважає відмову відповідача у призначенні пільгової пенсії протиправною, оскільки стаж роботи позивача зі шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 складає 14 років 1 місяць 4 дні, що перевищує встановлений законом розмір стажу для призначення пенсії. Позивач вважає, що не зарахування всього стажу роботи за період з 2004 року по 2009 рік тільки тому, що дані з довідки та трудової книжки не співпадають всього в один день є неправомірним. Позивач у період з 02.03.2009 року по 17.09.2010 року виконував роботи на одному і тому ж робочому місці, яке на момент прийняття на роботу позивача згідно атестації відносилось до професії за списком №2. Порушення строку розгляду документів позивача та неправомірна відмова в призначенні пенсії порушують права позивача та позбавляють можливості отримувати пенсійне забезпечення, на яке позивач має право.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/9799/18 передана для розгляду судді Віхровій В.С.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недолілків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.01.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Згідно з ч.2 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.261 КАС України відзив подається протягом пятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.262 КАС розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання
Представником відповідача 30.01.2019 року подано відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити, обгрунтовуючи тим, що період роботи позивача з 02.06.2004 року по 01.03.2009 року згідно довідки про пільговий стаж роботи від 28.12.2010 року, наданої Державною корпорацією «Укрмонтажспецбуд» Синельниківська філія «Коксохімтепломонтаж» державної спеціалізованої фірми «Тепломонтаж», неможливо зарахувати до пільгового стажу роботи, оскільки записи про прийом та звільнення з роботи, вказані в довідці, суперечать записам про роботи внесеним в трудову книжку. Наказом ТОВ «Спецмонтажтеплострой» від 17.09.2010 року №11 робоче місце монтажника устаткування металургійного заводу атестоване тільки в колесопрокатному цеху заводу ОСОБА_3, а відповідні дані про роботу в довідці від 20.02.2014 року №33/02 не зазначені. Згідно наданих позивачем документів страховий стаж позивача склав 27 років 6 місяців 6 днів, у тому числі стаж роботи за списком №2 10 років 8 місяців 3 дні (при необхідному пільговому стажі роботи 12,6 років).
Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що 27.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії.
ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.09.2018 року за вих. №930/03-09/26 позивачу відмовлено в призначенні пенсії.
В обгрунтування відмови відповідачем зазначено, що період роботи з 02.06.2004 року по 01.03.2009 року згідно довідки про пільговий стаж роботи від 28.12.2010 року №31/12, наданої Державною корпорацією «Укрмонтажспецбуд» Синельниківська філія «Коксохімтепломонтаж» державної спеціалізованої фірми «Тепломонтаж», неможливо зарахувати до пільгового стажу роботи, оскільки записи про прийом та звільнення з роботи, вказані в довідці, суперечать записам про роботу внесеним в трудову книжку. Згідно довідки від 20.02.2014 року №33/02, наданої ТОВ «Спецмонтажтеплострой», позивач працював на підприємстві та виконував роботи зі шкідливими та важкими умовами праці за професією монтажник устаткування металургійних заводів, що передбачено списком №2 з 02.03.2009 року по 29.01.2014 року, але у звязку з неритмічною роботою підприємство підтвердило пільговий стаж роботи 3 роки 4 місяці 15 днів. Тому за весь період роботи на вищевказаному підприємстві до пільгового стажу роботи зараховуються тільки 3 роки 4 місяці 15 днів. Згідно наданих документів страховий стаж позивача склав 27 років 6 місяців 6 днів, у тому числі стаж роботи за списком №2 10 років 8 місяців 3 дні (при необхідному пільговому стажі роботи 12,6 років).
В грудні 2018 року позивач отримав від відповідача лист №1288/03-09/26 від 27.11.2018 року, яким відповідач повторно відмовив в призначені пенсії по заяві позивача від 27.06.2018 року.
Вказаним листом позивачу повторно відмовлено в призначенні пенсії із зазначенням того, що згідно довідки від 20.02.2014 року №33/02, наданої ТОВ «Спецмонтажтеплострой» позивач працював на підприємстві та виконував роботи зі шкідливими та важкими умовами праці за процесією монтажник устаткування металургійних заводів, що передбачено списком №2 з 02.03.2009 року по 29.01.2014 року, але згідно наданих документів наказом від 17.09.2010 року №11 робоче місце монтажника устаткування металургійних заводів в ТОВ «Спецмонтажтеплострой» атестовано тільки в колесопрокатному цеху заводу К.ОСОБА_3, а відповідні дані в довідці від 20.02.2014 року №33/02 не зазначені. Згідно наданих документів страховий стаж позивача склав 27 років 6 місяців 6 днів, у тому числі стаж роботи за списком №2 07 років 3 місяці 18 днів (при необхідному пільговому стажі роботи 12,6 років).
Не погоджуючись з наданими відмовами у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Положенням ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - ОСОБА_4 №1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону №1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до ст.114 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.
Працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результа тами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.
За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім-тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року-не менше 27 років у чоловіків.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, для чоловіків на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Як встановлено судом та підтверджено у листах відповідача від 26.09.2018 року за вих. №930/03-09/26 та від 27.11.2018 року №1288/03-09/26 позивач має необхідний для призначення пенсій пільговий стаж роботи 27 років 6 місяців 6 днів.
Підставою для відмови в зарахуванні до пільгового стажу роботи період з 2004 року по 2009 рік стало те, що інформація, вказана в трудовій книжці не співпадає з даними вказаними в довідці про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданій Державною корпорацією «Укрмонтажспецбуд» Синельниківська філія «Коксохімтепломонтаж» державної спеціалізованої фірми «Тепломонтаж» від 28.12.2010 року №31/12.
Зокрема, відповідно до записів в трудовій книжці позивач 02.06.2004 року був прийнятий на посаду монтажника 5 розряду та 28.02.2009 року був звільнений у зв'язку з переведенням на ТОВ «Спецмонтажтехнострой», однак в довідці період роботи зазначено з 02.06.2004 року по 01.03.2009 року.
Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України від 05.11.1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до пункту 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, якщо в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Судом встановлено, що позивач фактично продовжував роботу на тому ж робочому місці, не дивлячись на те, що його було звільнено у зв'язку з переведенням на ТОВ «Спецмонтажтехнострой».
Крім того, запис в трудовій книжці про прийом на роботу до Державної корпорації «Укрмонтажспецбуд» Синельниківської філії «Коксохімтепломонтаж» державної спеціалізованої фірми «Тепломонтаж», про звільнення у зв'язку з переведенням з цього підприємства, а також про прийом на роботу на ТОВ «Спецмонтажтехнострой» були зроблені однієї і тією ж особою, а саме інспектором відділу кадрів ОСОБА_5, що свідчить про те, що робота продовжилась на тому ж підприємстві, а тому має місце помилка, яка не може бути підставою для неврахування всього періоду роботи до пільгового стажу.
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійним фондом не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Отже, суд приходить до висновку, що неврахування всього стажу роботи за період з 2004 року по 2009 рік з формальних причин, у звязку з тим, що дані з довідки та трудової книжки не спіпадають всього в один день є протиправним, такі дії відповідача порушують права позивача на включення вказаного періоду роботи до його стажу роботи.
Щодо відмови відповідача, висловленій в листі від 27.11.2018 року №1288/03-09/26 зарахувати стаж роботи в ТОВ «Спецмонтажтеплострой» у зв'язку з тим, що робоче місце атестоване тільки в колесопрокатному цеху заводу К. ОСОБА_3, суд зазначає наступне.
ТОВ «Спецмонтажтехнострой» підтвердило виконання робіт зі шкідливими та важкими умовами праці згідно з Списком №2.
Атестація робочих місць в ТОВ «Спецмонтажтехнострой» проводилась згідно з Наказів від 12.09.2005 року №129 та від 17.09.2010 року №11.
Відповідно до Наказу від 12.09.2005р. №129 робота монтажника обладнання металургійних заводів включена до Списку №2.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року №442 атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п'ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Крім того, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Така правова позиція Верховного Суду висловлена в постанові від 21.02.2018 року у справі №352/547/16-а.
Позивач був прийнятий на ТОВ «Спецмонтажтеплострой» 02.03.2009 року на посаду монтажника обладнання металургійних заводів, в цей час діяв наказ про атестацію робочих місць №129 від 12.09.2005 року, а відтак є протиправною відмова відповідача про неврахування стажу за весь період роботи на вказаному підприємстві, за період, який охоплював період дії атестації, проведеної 12.09.2005 року.
В трудовій книжці позивача відсутні відмітки про переведення позивача до інших підрозділів чи цехів за період з 02.03.2009 року по 17.09.2010 року, позивач виконував роботи на одному і тому ж робочому місці, яке на момент прийняття на роботу позивача згідно атестації відносилося до професії за Списком №2.
Таким чином, у відповідності до правового висновку Верховного Суду, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації, а саме атестації, яка проводилась на підставі наказу №129 від 12.09.2005 року.
В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
ОСОБА_4 також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державою і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Відповідно до статті 46 Закону України №1058-IV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що у ній містяться два строкових обмеження стосовно виплат пенсії за минулий час: три роки - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з власної вини; без обмеження строку - для особи, яка не отримувала нараховану пенсію з вини відповідного суб'єкта владних повноважень.
Наведені правові норми дозволяють дійти висновку, що адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов'язаними з виплатою інших складових доходу та доходу в цілому, до якого належить пенсія.
Із зазначеного вбачається, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення застосування до адміністративного позову шестимісячного строку звернення до суду, має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.
З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15.10.2013 року №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15.10.2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення частини першої статті 122 КАС України в системному зв'язку з положенням частини другої статті 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суд дійшов висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов'язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 року у справі №646/6250/17 та від 19.06.2018 року у справі №646/6250/17.
Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача.
Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов'язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про зобов'язання відповідача повторно розглянути документи позивача для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Разом з тим, позовні вимоги щодо зобовязання відповідача призначити пенсію позивачу не можуть бути задоволені, оскільки в даному випадку, відповідачем не було досліджено подані позивачем документи для призначення пенсії на предмет визначення, нарахування та розміру усіх складових пенсійного забезпечення заявника. У звязку із чим, достатнім і належним способом порушеного права, на думку суду, є зобовязання відповідача повторно розглянути документи позивача для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням правової оцінки та висновків суду.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно до ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
При цьому судом враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За наведених обставин у сукупності, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в частині визнання протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії;
Такий спосіб захисту в рамках заявленого позову, на думку суду, матиме наслідком дотримання гарантій соціального забезпечення позивача у відповідності до вимог чинного законодавства.
У звязку з відмовою у задоволенні позовної вимоги про зобовязання призначити пенсію, суд вважає, що вимога про негайне виконання рішення щодо присудження виплати пенсії не підлягає задоволенню.
Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до норм статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з частковим задоволенням позову, підлягають відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у розмірі 352,40 грн.
Керуючись, ст.ст. 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ОСОБА_2 управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови в призначенні пенсії, оформленої листами від 26.09.2018 року за вих. №930/03-09/26 та від 27.11.2018 року №1288/03-09/26.
Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській повторно розглянути документи позивача для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до п. «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням правової оцінки та висновків у рішенні суду.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова