Справа № 758/5823/18
Суддя: Головань О.В.
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Вн. №27/405
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 березня 2019 року № 758/5823/18

За позовом ОСОБА_1

До Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

Про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

Суддя О.В.Головань

Обставини справи:

Позовні вимоги заявлені про:

зобов'язання призначити та нарахувати, перерахувати з 2011 року одноразову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, виходячи із розміру пенсії на день виплати;

зобов'язання відповідача на всю суму боргу нарахувати по щоквартально, по щорічно 3% річних, що входять до грошового зобов'язання незалежно від рішення суду з 2011 року по день виплати та 120% пені виходячи із найвищої облікової ставки Національного банку України;

стягнення матеріально-моральної шкоди у розмірі 2000 євро.

Ухвалою суду від 23.08.2018 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в письмовому провадженні згідно ст. 263 КАС України.

17.09.2018 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву. Ознайомившись з матеріалами справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві, є інвалідом війни І групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 та ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 році категорії 1, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_2, отримує пенсію по інвалідності.

Позивачу у період з 2011 року по 2018 рік була надана разова грошова допомога до 5 травня у таких розмірах: за 2011 р. - 730,00 грн., за 2012 р. - 2200,00 грн., за 2013р.-2415,00 грн., за 2014р. -2575,00грн., за 2015р. - 2835,00 грн., за 2016р. - 2975,00 грн., за 2017р. - 3500,00 грн., за 2018р. -3685,00 грн.

Позивач - ОСОБА_1 - вважає порушенням своїх прав з боку відповідача на виплату одноразової грошової допомоги до 5 травня, яка гарантується Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком, оскільки остання виплачується менше, ніж 10 мінімальних пенсій за віком.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві проти задоволення позовних вимог заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що позовні вимоги, які стосуються призначення, нарахування, перерахування щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2011-2017 роки та зобов'язання виплатити нараховані суми з урахуванням пені, відшкодування моральної шкоди підлягають залишенню без розгляду.

Щодо решти позовних вимог відповідач зазначив, що щорічна разова грошова допомога до 05 травня виплачена у 2018 році відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" №170 від 14.03.2018 р., у відповідності до якої районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх проживання) у таких розмірах: інвалідам I групи - 3 685 гривень; інвалідам II групи - 3 265 гривень; інвалідам III групи - 2 845 гривень.

Розмір щорічної разової грошової допомоги до 05 травня не визначався управлінням, оскільки розмір визначено Кабінетом Міністрів України у вказаній постанові.

Крім того, у 2018 році не було жодних змін у законодавстві щодо розміру допомоги та її виплати, обсяги бюджетних призначень для виплати такої допомоги не збільшувались.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення з таких підстав.

Щодо позовних вимог в частині призначення, нарахування, перерахування щорічної грошової допомоги до 5 травня за період 2011-2015 років

Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

Частини 1-2 ст.122 КАС України передбачають, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В даному випадку предметом спору є призначення, нарахування, перерахування щорічної грошової допомоги до 5 травня в частині періоду з 2011 року, проте, звернення з позовом до суду відбулося лише у травні 2018 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

Отримуючи одноразові грошові допомоги до 5 травня у меншому розмірі, ОСОБА_1 повинен був дізнатись про порушення своїх прав ще у 2012 році та в межах строку звернення до суду подати відповідний позов на захист своїх прав та інтересів.

Згідно ч. 1, 3 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Позивачем ні під час звернення до суду, ні під час розгляду справи не було подано заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, і суд не вбачає підстав для визнання причин пропуску поважними.

За таких обставин позовні вимоги в частині щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2011-2015 роки підлягають залишенню без розгляду в порядку п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України.

Суд звертає увагу також на ту обставину, що попередньо постановою Подільського районного суду міста Києва від 24.10.2017 р., залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017 р., позовні вимоги за період до 06.01.2016 року також залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Щодо позовних вимог в частині в частині призначення, нарахування, перерахування щорічної грошової допомоги до 5 травня за період 2016-2017 років

Як вбачається з матеріалів справи та наданого до суду відзиву, у провадженні Подільського районного суду м. Києва перебувала справа № 758/8551/16-а за позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити нарахування, перерахунок та виплату компенсації вартості путівки та грошової допомоги до 5 травня за 2016 та 2017 роки, зобов'язання виплатити нараховані суми з урахуванням пені, відшкодування моральної шкоди.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 24.10.2017 р., залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2017 р., позовні вимоги за період до 06.01.2016 року залишено без розгляду, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Тобто, з огляду на разовий характер виплати в судовому порядку розглянуто позовні вимоги в частині щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016-2017 роки.

Згідно п.4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З аналізу наведеної норми вбачається імперативний обов'язок суду закрити провадження у справі, якщо під час судового розгляду буде встановлено наявність постанови суду, яка набрала законної сили, у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, судові рішення, які набрали законної сили, ухвалені судами всіх інстанції у тотожній справі, є обов'язковою підставою для закриття провадження у справі.

З наведеного вбачається наявність постанови суду, яка набрала законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме в частині позовних вимог про зобов'язання здійснити нарахування, перерахунок та виплату грошової допомоги до 5 травня за 2017 рік, що є безумовною підставою для закриття провадження у справі у вказаній частині.

Щодо позовних вимог в частині в частині призначення, нарахування, перерахування щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2018 рік

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII та постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" №170 від 14.03.2018 р.

У відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону №3551-XII щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Вказана редакція статті діяла на підставі змін, внесених підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

У подальшому, зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. № 10-рп/2008.

Разом з тим, п. 63 Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28.12.2014 р. № 79-VІІІ, який набрав чинності 01.01.2015 р., розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно з яким норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, з 01 січня 2015 року встановлено, що виплата одноразової грошової щорічної допомоги до 5 травня, яка передбачена Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" віднесена до компетенції та регулюється Кабінетом Міністрів України.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч. 2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 р. зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 р. встановлено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Беручи до уваги той факт, що Закон України від 28.12.2014 р. №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" прийнятий пізніше Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", то в даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин".

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний суд у своїх постановах від 03.04.2018 у справі №539/622/17 та від 28.03.2018 у справі №569/853/17.

14.03.2018 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" №170, якою установлено розміри виплат у 2018 році разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань".

Пунктом першим зазначеної постанови встановлено, що у 2018 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад.

Абзацом другим цього ж пункту закріплено, що районні органи соціального захисту населення перераховують кошти через відділення зв'язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, за місцем їх проживання) у таких розмірах: інвалідам I групи - 3 685 гривень; інвалідам II групи - 3 265 гривень; інвалідам III групи - 2 845 гривень.

Вказані положення є чинними та не визнані Конституційним судом України не конституційними.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства та фактичні обставини справи, виплата щорічної грошової допомоги позивачу до 5 травня у 2018 році регламентується постановою Кабінету Міністрів України від 14.03.2018 р. №170 "Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви насильницьких переслідувань".

З матеріалів справи вбачається, що у період з 06.04.2018 року по 04.06.2018 року позивачу, як інваліду 1 групи, який має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - інвалідів війни, було виплачено щорічну одноразову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3685,00 грн.

Такий факт свідчить про те, що щорічна одноразова грошова допомога до 5 травня позивачу здійснена у відповідності до норм чинного законодавства.

Оскільки судом не встановлено допущення відповідачем порушення прав позивача, то не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині стягнення моральної та матеріальної шкоди, а також зобов'язання нарахувати по щоквартально, по щорічно 3% річних, що входять до грошового зобов'язання незалежно від рішення суду з 2011 року по день виплати та 120% пені виходячи із найвищої облікової ставки Національного банку України, що є похідними від встановлення факту порушеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням вищевикладеного у суду відсутні підстави для висновку про порушення відповідачем вказаних принципів в даному випадку.

На підставі вищевикладеного, ст. 122, 123, п.4 ч.1 ст. 238, п. 8 ч. 1 ст. 240, ст. 241-246, 255, 257-263, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги в частині призначення, нарахування, перерахування щорічної грошової допомоги до 5 травня за період з 2011 рік по 2015 рік залишити без розгляду.

2. Закрити провадження в частині позовних вимог про призначення, нарахування, перерахування щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 та 2017 роки.

3. У задоволенні решти позовних вимог в частині призначення, нарахування, перерахування щорічної грошової допомоги до 5 травня за період 2018 рік - відмовити.

4. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Суддя О.В. Головань

Повний текст рішення

виготовлено і підписано 06.03.19 р.