Справа № 640/19806/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1969 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України" та від 07.09.2018 № 1981 "Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлених ознак правопорушення, пов"язаного з корупцією та направлення рішення "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України" до Національного антикорупційного бюро України".

Одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1969 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України";

- зупинення дії рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1981 "Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлених ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією та направлення рішення "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України" до Національного антикорупційного бюро України";

- заборони посадовим особам Національного антикорупційного бюро України розпочинати і здійснювати відносно ОСОБА_2 досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 366-1 Кримінального кодексу України, на підставі рішень Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1981 та № 1969.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.12.2018 р. у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 04.12.2018 р. та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що викладені судом першої інстанції висновки у справі не відповідають фактичним обставинам у справі.

Апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що оскаржувані рішення НАЗК містять виключно висновки НАЗК, зроблені за результатами повної перевірки декларації, і при цьому, такі рішення не містять зобов'язального характеру.

Так, в силу положень ст. 214 КПК України, отримання детективами Національного антикорупційного бюро України від НАЗК повідомлення про виявлені під час перевірки декларації ознаки правопорушення, пов'язаного з корупцією (за ст. 366 1 КК України), є підставою для початку слідчими органами НАБУ відносно позивача досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 1 КК України, та віднесення відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Отже, на думку апелянта, якщо не зупинити дію оскаржуваних рішень НАЗК від 07.09.2018 р. на період розгляду даної адміністративної справи до набрання законної сили відповідним судовим рішенням, це матиме наслідком відкриття відносно позивача кримінального провадження за ст. 366 1 КК України та проведення детективами НАБУ відповідних слідчих дій в рамках такого кримінального провадження, що зробить неможливим виконання рішення у даній справі та ускладнить ефективний захист прав та інтересів позивача від передчасних та безпідставних слідчих дій.

Апелянт зазначає, що виконання судового рішення про визнання оскаржуваного рішення НАЗК протиправним, полягає не лише в його скасуванні, але й у недопущенні виникнення юридичних наслідків, пов'язаних із прийняттям такого протиправного рішення, зокрема - попередження безпідставного відкриття кримінального провадження та проведення органами НАБУ досудового розслідування.

У позивача фактично відсутня можливість застосувати поворот виконання рішення НАЗК, скасованого у судовому порядку, оскільки неможливо відмінити сам факт та обставини проведення слідчих дій, які вже були здійснені слідчими органами до набрання законної сили рішенням суду, яким скасовано таке рішення НАЗК.

Від Національного агентства з питань запобігання корупції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вважає, що оскаржувана ухвала є правомірною та такою, що прийнята судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1969 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України" встановлено, що суб'єкт декларування при складанні та поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік зазначив недостовірні відомості, чим не дотримав вимоги пунктів 2, 3, 5, 7 та 10 частини першої статті 46 Закону України "Про запобігання корупції"; суб'єкт декларування зазначив недостовірні відомості, що відрізняються від достовірних на суму понад 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що містить ознаки правопорушення, пов'язаного з корупцією, передбаченого статтею 366-1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вказаного рішення, доручено уповноваженій особі повідомити суб'єкта декларування ОСОБА_2 про прийняте рішення та вжити заходів для створення в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, можливості подання нею декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік з достовірними відомостями.

Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1981 "Про затвердження обґрунтованого висновку щодо виявлених ознак правопорушення, пов'язаного з корупцією та направлення рішення "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України" до Національного антикорупційного бюро України" затверджено висновок щодо виявлення ознак правопорушення, передбаченого з корупцією та доручено уповноваженій особі забезпечити повідомлення Національного антикорупційного бюро України про прийняте рішення шляхом надсилання обґрунтованого висновку щодо виявлення ознак правопорушення, передбаченого з корупцією, та рішення Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.09.2018 № 1969 № 1969 "Про результати здійснення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2016 рік, поданої ОСОБА_2, народним депутатом України".

Прийняття вищевказаних рішень стало підставою для звернення позивача до суду із адміністративним позовом та заявою про вжиття заходів забезпечення позову.

Приймаючи рішення про відмову у вжитті заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувані рішення НАЗК містять виключно висновки відповідача, зроблені за результатами повної перевірки декларації та не містять зобов'язального характеру. В той же час, позивач, у разі здійснення процесуальних дій Національним антикорупційним бюро України не позбавлений права оскаржити їх за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС України).

Тобто, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов'язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Однак, позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, які б унеможливили захист її прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Слід зазначити, що протиправність дій відповідача щодо прийняття оскаржуваних рішень повинна бути встановлена в ході розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 цієї статті).

Позивачем не доведено існування обставин, вказаних у ч. 2 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо посилань позивача, що рішення Національного агентства з питань запобігання корупції є підставою для проведення слідчими органами Національного антикорупційного бюро України відповідних слідчих дій в рамках кримінального провадження, суд першої інстанції вірно зазначив, що в силу приписів ст. ст. 2, 24 Кримінального процесуального кодексу України, позивач наділена правом оскаржити їх до суду за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо надання оцінки обставинам щодо наявності чи відсутності підстав для здійснення посадовими особами Національного антикорупційного бюро України досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є.Пилипенко

Повний текст постанови виготовлено 06.03.2019 р.