Справа № 810/4552/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4552/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лапій С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Київської митниці ДФС про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Київської митниці ДФС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2018, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся з позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби, в якому просить:

- визнати протиправними дії Київської митниці ДФС, які полягали у здійсненні 15.03.2018 митного огляду ручної поклажі гр. ОСОБА_3, що оформлено актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 15.03.2018 № 50.

- визнати протиправними дії Київської митниці ДФС, які полягали у здійснення 26.03.2018 митного огляду ручної поклажі гр. ОСОБА_3, що оформлено актом про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 26.03.2018 № 101.

- зобов'язати Київську митницю ДФС та працівників Київської митниці ДФС утриматися від вчинення дій шляхом проведення митного огляду ручної поклажі, багажу, іншого майна громадянина України ОСОБА_3 на підставі доручень Державної прикордонної служби України згідно з пунктом 14 Вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитись огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення органами доходів і зборів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 467 від 23.05.2012.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 позов задоволено частково.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, відсутні клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 15.03.2018 прибув в України через Міжнародний аеропорт «Бориспіль», де в приміщенні ДП «Зал офіційних делегацій» під час митного контролю на підставі доручення від 15.03.2018 № 23/4 працівники Київської митниці ДФС здійснили митний огляд його ручної поклажі. Під час вказаного огляду заборонених або обмежених до переміщення товарів не виявлено.

За результатами огляду складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 15.03.2018 № 50.

Позивач 26.03.2018 виїжджав з України через Міжнародний аеропорт «Бориспіль», де в приміщенні ДП «Зал офіційних делегацій» під час митного контролю на підставі доручення від 26.03.2018 №23/6 працівники Київської митниці ДФС здійснили митний огляд його ручної поклажі. Під час вказаного огляду заборонених або обмежених до переміщення товарів не виявлено.

За результатами огляду складено акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 26.03.2018 № 101.

Підставою для вказаних оглядів слугували норми п. 14 Вичерпного переліку підстав, за наявності яких може проводитись огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення органами доходів і зборів України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 467 від 23.05.2012 (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин), про що зазначено у графі 4 вказаних актів.

З метою отримання інформації (доказів) про підстави здійснення зазначеного вище огляду до Київської митниці ДФС позивачем направлені запити про доступ до публічної інформації від 17.05.2018 та від 18.05.2018.

Згідно з отриманою відповіддю № 3844/2/10-70-61-В-15зпі-16зпі від 23.05.2018 Київської митниці ДФС, вказані вище огляди проведено на підставі доручення Державної прикордонної служби України від 15.03.2018 № 23/4 та від 26.03.2018 № 23/6.

З метою отримання інформації (доказів) про підстави здійснення цих оглядів до Державної прикордонної служби України позивачем направлений адвокатський запит від 29.05.2018.

Згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України від 04.06.2018 вих. №0.184-23242/0/15-18 доручення органу охорони державного кордону Державної прикордонної служби України від 15.03.2018 № 23/4 та від 26.03.2018 № 23/6 про проведення огляду ручної поклажі та іншого майна не може бути надано, оскільки воно зберігається в органі охорони державного кордону, на ділянці якого відбувалось перетинання державного кордону України.

З метою отримання інформації (доказів) про підстави здійснення оглядів до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» направлений запит про доступ до публічної інформації від 14.06.2018.

З відповіді Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» від 21.06.2018 № 23/В-12, убачається, що правовою підставою для проведення огляду майна позивача було спрацювання бази даних Державної прикордонної служби України, а копію самого доручення не може бути направлено.

Вважаючи, що доручення від 15.03.2018 № 23/4 та від 26.03.2018 № 23/6 не були правомірною підставою для проведення огляду його майна, а працівники Київської митниці ДФС не мали права 15.03.2018 та 26.03.2018 проводити митний огляд його ручної поклажі на підставі даних доручень, позивач звернувся до суду.

Вважає, що протиправні дії працівників Київської митниці ДФС призвели до порушення його конституційних прав, оскільки проти його волі, примусово здійснено огляд його ручної поклажі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що доручення від 15.03.2018 № 23/4 та від 26.03.2018 № 23/6 не були правомірною підставою для проведення огляду майна позивача, оскільки вони складені та направлені до Київської митниці ДФС не особою, що має відповідну компетенцію.

Подаючи апеляційну скаргу, Київська митниця ДФС вважає, що огляд ручної поклажі громадянина України ОСОБА_3 було проведено з додержанням вимог чинного законодавства, так як державна прикордонна служба України являється правоохоронним органом спеціального призначення та наділена повноваженнями щодо направлення доручень щодо проведення огляду, що спростовує твердження суду І інстанції.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України визначено, що митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 4 МК України ручна поклажа - товари, що належать громадянам і переміщуються через митний кордон України разом з цими громадянами або уповноваженими ними особами без оформлення багажних чи інших перевізних документів.

Згідно ст. 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Дана норма узгоджується з проголошеними у ст.8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом митного огляду (огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, огляду та переогляду ручної поклажі та багажу, особистого огляду громадян).

Згідно ч. 1 ст. 339 МК України якщо є підстави вважати, що в ручній поклажі або багажі громадянина переміщуються через митний кордон України, у тому числі транзитом, товари, які підлягають обліку і відповідним видам контролю, зазначеним у частині першій статті 319 цього Кодексу, чи товари, при митному оформленні яких справляються митні платежі, а також товари, переміщення яких через митний кордон України заборонено або обмежено, орган доходів і зборів має право провести огляд, а в разі необхідності - і переогляд ручної поклажі та багажу з їх розпакуванням.

Огляд та переогляд ручної поклажі, багажу громадянина здійснюються в присутності цього громадянина чи уповноваженої ним особи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2012 № 467 затверджено вичерпний перелік підстав, за наявності яких може проводитись огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення органами доходів і зборів України.

Пункт 14 Вичерпного переліку передбачає наступну підставу для огляду ручної поклажі - одержання в установлених законодавством випадках від правоохоронних органів письмових доручень за формою згідно з додатком у рамках кримінального провадження.

Такі доручення обов'язково повинні містити інформацію про підстави їх надсилання, номер відповідного провадження (справи), строк виконання, відомості про товари, осіб, які їх переміщують, та/або про транспортні засоби комерційного призначення, з використанням яких можуть бути вчинені порушення законодавства з питань державної митної справи.

У разі відсутності у письмовому дорученні усієї інформації, зазначеної в цьому пункті, таке доручення не є підставою для проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів комерційного призначення органами доходів і зборів, про що невідкладно письмово інформується відповідний правоохоронний орган.

Форма доручення, яка є додатком до вказаного Вичерпного переліку, передбачає перелік обов'язкових реквізитів (відомості).

Згідно ст. 3 Кримінального процесуального Кодексу України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв'язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно ст. 38 КПК України досудове розслідування здійснюють слідчі органи досудового розслідування одноособово або слідчою групою.

Органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи - органів Національної поліції, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів державного бюро розслідувань, органів Державної кримінально-виконавчої служби України; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Згідно ст. 37 КПК України прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування.

В силу ст. 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом.

Наведені норми вказують на те, що Державна прикордонна служба України, її органи, посадові особи і працівники не належать до органів досудового розслідування, їх керівників, слідчих і детективів, прокурорів, слідчих суддів, судів у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Державна прикордонна служба України, її органи, посадові особи і працівники не мають повноважень здійснювати процесуальні дії та направляти доручення у рамках кримінальних проваджень.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Беєлер проти Італії", "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер'їлдіз проти Туреччини", та "Беєлер проти Італії").

Отже, дії відповідача та допущені порушення, не повинні мати негативних наслідків для позивача.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов'язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов'язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з'ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Київської митниці ДФС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Київської митниці ДФС про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.11.2018 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 07.03.2019