Справа № 810/4627/18
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 810/4627/18 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Бєлової Л.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в м. Києві про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в м. Києві, у якому просив: стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 30.03.2017 року по 08.01.2018 року включно у розмірі 25 694 грн. 09 коп.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідач в день винесення керівником органу поліції наказу про поновлення його на службі та скасування наказу про його звільнення, мав би нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення (середній заробіток) за весь час вимушеного прогулу за період з 30.03.2017 по 08.01.2018 (включно), однак, відповідач, грубо порушуючи вимоги п.8 Порядку №100, з дня винесення наказу керівника органу поліції (09.01.2018) по день звернення до суду з даним позовом так і не здійснив нарахування та виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням вже виплаченої ним за цей період часу заробітної плати.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що у даному випадку на користь позивача не може бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв'язку з тим, що він був звільнений не зі служби в поліції, а з посади та йому безперервно нараховувалась заробітна плата у відповідності до норм чинного законодавства.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано, з порушенням норм матеріального права, прийшов до переконання про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення різниці між заробітною платою, яку отримував позивач до незаконного звільнення з посади слідчого, та подальшого незаконного передання його у розпорядження і призначення на іншу посаду, оскільки саме з вини відповідача він був незаконно звільнений з посади слідчого та у подальшому отримував заробітну плату не у тому розмірі, яку міг би отримувати за звичайних умов на посаді слідчого.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити в задоволенні позову, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що останнє винесене без порушення норм матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України з 01.09.2008 по 06.11.2015, а з 07.11.2015 по теперішній час проходить службу в органах Національної поліції України.

Наказом заступника начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 № 242 від 30.03.2017 на позивача за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у неналежному виконанні службових обов'язків, порушенні присяги на вірність Українському народові, що призвело до дискредитації звання працівника поліції та реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 Кримінального кодексу України, унаслідок порушення вимог абзацу другого частини першої статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, статті 64 Закону України «Про Національну поліцію», абзацу першого, другого та п'ятого частини 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

На підставі ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 07.03.2017 по справі №753/4153/17, наказом заступника начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 від 24.04.2017 №368 о/с позивача відсторонено від посади слідчого відділу Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві строком на 60 днів, а саме по 05.05.2017.

Наказом заступника начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 № 394 о/с від 28.04.2017, відповідно до ст.18 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справи, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» та частини 1 пункту 1 статті 67 Закону України «Про Національну поліцію» позивача з 28.04.2017 звільнено з посади та зараховано в розпорядження Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Наказом заступника начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 від 14.06.2017 №572 о/с позивача, який перебуває у розпорядженні ГУ НП у м. Києві, призначено інспектором-черговим чергової частини відділу поліції №1 (з обслуговування житлового масиву «»Лісовий», селища Биківня та військового містечка №161) Деснянського управління поліції з посадовим окладом 2500 грн. (підстава рапорт позивача від 09.06.2017).

Накладення дисциплінарного стягнення позивач оскаржив в судовому порядку.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 06.09.2017 у справі № 810/1644/17, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017, позов ОСОБА_2 задоволено: визнано протиправним та скасовано накази начальника Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_3 № 242 від 30 березня 2017 року, № 394 о/с від 28 квітня 2017 року в частині накладення на ОСОБА_2, старшого лейтенанта поліції, слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади та зарахування в розпорядження Головного управління Національної поліції у місті Києві; поновлено ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві.

На виконання зазначених судових рішень наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві Нечитайло В.О. від 09.01.2018 №12 о/с скасовано: наказ ГУ НП у м. Києві від 30.03.2017 №242 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2В.»; наказ ГУ НП у м. Києві від 28.04.2017 №394 о/с щодо звільнення з посади та зарахування у розпорядження ГУ НП у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Деснянського управління поліції; наказ ГУ НП у м. Києві від 14.06.2017 №572 о/с в частині призначення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, який перебуває у розпорядженні ГУ НП у м. Києві, інспектором-черговим чергової частини відділу поліції №1 (з обслуговування житлового масиву «Лісовий», селища Биківня та військового містечка №161) Деснянського управління поліції. Поновлено старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Деснянського управління поліції, без доступу до інформації з грифами секретності «цілком таємно» та «таємно», з посадовим окладом 2500 грн.

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив йому середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 30.03.2017 року по 08.01.2018 року включно у розмірі 25 694 грн. 09 коп., позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліції» від 02.07.2015 № 580-VIII.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 94 Закону України «Про національну поліцію» поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Відповідно до п.п.1 ч.1 ст.67 Закону України «Про Національну поліцію» зарахування поліцейських наказами по особовому складу в розпорядження органів поліції для подальшого проходження служби під керівництвом посадових осіб, уповноважених призначати на посади поліцейських, допускається у разі звільнення поліцейського з посади у зв'язку з виконанням дисциплінарного стягнення.

Частиною 6 статті 67 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський, якого звільнено з посади і зараховано в розпорядження, вважається таким, що перебуває в розпорядженні відповідного органу (установи, закладу), з дня, що настає за днем звільнення з посади, до дня, з якого він почав виконувати обов'язки за новою посадою, на яку його призначено, або до дня зарахування в розпорядження іншого органу (закладу, установи) поліції для подальшого проходження там служби. Грошове забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №263 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення поліцейських, зарахованих у розпорядження» (далі Порядок №263).

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 Порядку №263 зазначено, що грошове забезпечення виплачується у разі звільнення поліцейського з посади у зв'язку з виконанням дисциплінарного стягнення або висновку поліцейської комісії про невідповідність займаній посаді, якщо до закінчення визначеного строку виконання дисциплінарного стягнення або протягом десяти днів з дати ухвалення висновку про службову невідповідність не вирішено питання про подальше проходження ним служби, - в розмірі, установленому за посадою, яку займав поліцейський до дати зарахування в розпорядження з розрахунку посадового окладу, окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби в поліції.

Пунктом 1 розділу 1 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.16 № 260 (далі - Порядок №260), визначено критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Згідно з пунктом 5 розділу III Порядку №260 за поліцейським, відстороненим від виконання службових обов'язків (посади) у зв'язку з проведенням щодо нього службового розслідування в порядку, визначеному Дисциплінарним статутом Національної поліції України, прийняттям відповідною місцевою радою резолюції недовіри, здійсненням щодо нього кримінального провадження, зберігаються всі види грошового забезпечення, які були йому встановлені до відсторонення, крім премії.

Поліцейський вважається відстороненим від виконання службових обов'язків з дати видання відповідного наказу до дня видання наказу про допуск до виконання службових обов'язків за займаною посадою.

За пунктом 6 розділу III Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Отже, з вищезазначених норм вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу може стягуватись у разі визнання звільненим зі служби в поліції незаконним.

Як зазначалося вище, позивач просить суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 30.03.2017 по 08.01.2018 включно.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, що позивач не був звільнений зі служби в поліції, а був звільнений з посади, наказом заступника начальника Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 № 394 о/с від 28.04.2017.

При цьому, наказом № 394 о/с від 28.04.2017 позивача було зараховано в розпорядження Головного управління Національної поліції у м. Києві із збереженням та виплатою посадового окладу, а в подальшому призначено його відповідно до поданого рапорту на іншу посаду в межах одного органу поліції, а саме одного структурного підрозділу.

Також, позивачу безперервно виплачувалась заробітна плата у Головному управлінні Національної поліції у м. Києві. Зокрема, судом встановлено, що наказом ГУНП у м. Києві від 14.06.2017 №572 о/с позивача призначено на посаду інспектора-чергового чергової частини відділу поліції №1 Деснянського УП ГУНП у м. Києві з посадовим окладом 2500 грн. Наказом ГУНП у м. Києві від 09.01.2018 №12 о/с позивача поновлено на посаді слідчого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Деснянського УП ГУНП у м. Києві з посадовим окладом 2500 грн.

Тобто, посадовий оклад позивача на посаді слідчого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Деснянського УП ГУНП у м. Києві та на посаду інспектора-чергового чергової частини відділу поліції №1 Деснянського УП ГУНП у м. Києві є однаковим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, позаяк позивач був звільнений не зі служби в поліції, а з посади та був призначений на іншу посаду з нарахуванням відповідної заробітної плати, що свідчить про відсутність вимушеного прогулу з боку позивача.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 04 березня 2019 року.

Головуючий суддя Н.В. Безименна

Судді В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова