Справа № 0940/2228/18
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 рокуЛьвів№ 857/1813/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 0940/2228/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про зобов'язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції - Маркович І.І.,

час ухвалення рішення - 27.11.2018 року, 09:08 год,

місце ухвалення рішення - м. Іршава,

дата складання повного тексту рішення - 27.11.2018 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач) про зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2008 року є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 20.05.2018 року він був звільнений із органів внутрішніх справ за станом здоров`я на підставі пункту "б" статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а вислуга років на день звільнення становила 20 роки, 04 місяців 13 днів. Зазначив, що йому нарахована та виплачується пенсія у розмірі 50 % - тобто основний розмір пенсії був нарахований у розмірі 50%. Не погодившись з таким рішенням відповідача, 27.08.2018 року позивач звернувся до нього з листом про перерахунок пенсії з врахуванням 55%, а не 50% сум грошового забезпечення у зв'язку із звільненням його з органів внутрішніх справ за станом здоров'я. Відповідачем відмовлено у проведенні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що зазначені 5% відповідних сум грошового забезпечення передбачено виключно при призначенні пенсії за вислугу років колишнім працівникам міліції за умови звільнення цих осіб у відставку за віком або за станом здоров`я, іншого чинним законодавством не передбачено. Вважає дії відповідача щодо призначення пенсії протиправними, оскільки пенсія за вислугу років йому має бути призначена в розмірі 55% з 01.01.2016 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновкам, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Крім того апелянт вказує, що 01.01.2016 року він отримав право на 55% грошового забезпечення згідно Закону України «Про Національну поліцію», однак суд першої інстанції не надав цьому належної оцінки.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді у вересні 2018 року звернення позивача, не було жодної правової підстави для зміни причин звільнення ОСОБА_1, в тому числі для проведення перерахунку його пенсії за вислугу років з 50 на 55 процентів суми грошового забезпечення.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про хворобу № 219 від 10.06.2008 року військово-лікарська комісія УМВС України в Івано-Франківській області за розпорядженням ВРП УМВС в Івано-Франківській області здійснила медичний огляд позивача, майора міліції, ОСОБА_1, старшого слідчого відділення Коломийського МВ. За результатами обстеження згідно цього свідоцтва про хворобу, позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час на підставі статей 39-б, 70-в, 71-в, 23-в, 55-в гр. I наказу МВС України № 85 від 06.02.2001 (а.с.13).

На підставі свідоцтва про хворобу від 10.06.2008 року № 219 останній був звільнений зі служби за пунктом 64 "б" (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом з 13.05.2008 року. Пільгова вислуга років становить 20 роки 01 місяці 24 дні (а.с.17).

З травня 2008 року позивач є пенсіонером органів внутрішніх справ, перебуває на пенсійному обліку в Головному Управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та отримує щомісячну пенсію за вислугу років в порядку та на умовах Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Позивачеві нарахована та виплачувалась пенсія за вислугу років у розмірі 50% відповідної суми грошового забезпечення.

27.08.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про перерахунок пенсії за вислугою років із врахуванням 5 процентів, внаслідок отриманого захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції починаючи з 01 січня 2016 року, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (а.с. 14).

В подальшому, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 1305/Т-15 від 10.09.2018 року позивачу повідомлено, що збільшення на 5 відсотків сум грошового забезпечення передбачено при призначенні пенсій за вислугу років колишнім працівникам міліції за умови звільнення цих осіб у відставку за віком або за станом здоров`я. Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_1, як колишній працівник міліції, звільнений в запас, а не у відставку, основний розмір пенсії обчислено відповідно до ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", тобто при вислузі 20 років - 50% від сум грошового забезпечення (а.с. 10).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом вимог статті 62 Положення №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил СРСР (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Таким чином, станом на травень 2008 Положення №114 передбачало два види звільнення, зокрема, в запас (з постановкою на військовий облік) і у відставку (із зняттям з військового обліку).

Пунктами «б», «в» і «ж» статті 64 Положення №114 визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, поряд з іншим, звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров'я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв'язку з відсутністю відповідних вакантних посад; ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов'язків.

Згідно статті 65 Положення №114 особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого Законом СРСР «Про загальну військову повинність» для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії.

Таким чином, при наявності відповідних підстав і дійсних обставин особи рядового і начальницького складу можуть бути звільнені зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), у відставку (із зняттям з військового обліку) - «через хворобу» або «через обмежений стан здоров'я».

Крім того, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу можуть бути звільнені зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) - «за власним бажанням».

З матеріалів справи вбачається, що о/с майора міліції ОСОБА_1, з травня 2008 року звільнено з органів внутрішніх справ «через хворобу» на підставі пункту «б» статті 64 Положення №114.

Відповідно до статті 21-1 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 за №565-ХІІ (чинного на час звільнення позивача і призначення йому пенсії) пенсійне забезпечення працівників міліції після звільнення їх зі служби в органах внутрішніх справ здійснюється в порядку та на умовах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ .

Згідно пункту «а» частини 1 статті 12 Закону №2262-ХІІ (в редакції на час призначення позивачу пенсії) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, незалежно від віку в разі, якщо вони мають на день звільнення зі служби вислугу 20 років і більше, за винятком осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону.

Відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону №2262-ХІІ (в редакції на час призначення позивачу пенсії) пенсії за вислугу років призначаються, серед іншого, в таких розмірах: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Таким чином, вказані вище норми Закону №2262-ХІІ передбачали, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які на день звільнення зі служби мають вислугу 20 років, пенсія за вислугу років призначається в розмірі 50 процентів відповідної суми грошового забезпечення.

В свою чергу, при звільненні особи рядового і начальницького складу зі служби «у відставку» за віком або за станом здоров'я, пенсія за вислугу років призначається в розмірі 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Враховуючи те, що ОСОБА_1, звільнено зі служби на підставі пункту «б» статті 64 Положення №114, тобто «через хворобу» саме в запас (з постановкою на військовий облік), то апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про правомірність дій відповідача про призначення позивачу пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини 1 статті 13 Закону №2262-ХІІ в розмірі 50 процентів відповідної суми грошового забезпечення.

Позивачем не надано жодних доказів про зміну підстав звільнення з органів внутрішніх справ, доказів внесення змін до наказу начальника УМВС України в Івано-Франківській області від 20.11.2003 за №119 о/с, його скасування та прийняття нового наказу, яким би визначено підстави звільнення відповідно до статті 65 Положення №114 - «у відставку» за віком або за станом здоров'я.

Щодо посилань апелянта на те, що з 01.01.2016 року він отримав право на 55% грошового забезпечення згідно Закону України «Про Національну поліцію», то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наступного.

Частина 1 ст.77 Закону України «Про національну поліцію» як підстава для перерахунку йому пенсії, в якій не розмежовано звільнення через хворобу у відставку чи у запас, не підлягає зазстосуванню, оскільки пенсія ОСОБА_1 була призначена ще у травні 2008 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а вказана стаття регулює відносини щодо звільнення зі служби в поліції.

Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 272, 286, 308, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року у справі № 0940/2228/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 06.03.2019 року