Справа № 372/3950/15-а
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2019-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

01 березня 2019 року

Київ

справа №372/3950/15-а

адміністративне провадження №К/9901/12307/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шарапи В.М.,

суддів - Бевзенка В.М., Данилевич Н.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на постанову Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року (суддя Потабенко Л.В.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року (судді Желтобрюх І.Л., Мамчур Я.С., Шостак О.О.)

у справі за позовом ОСОБА_2

до інспектора ДПС ВДАІ Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області Хміль Сергія Володимировича

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до інспектора ДПС ВДАІ Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області Хміль С.В. та просив визнати незаконними дії відповідача; визнати незаконним та скасувати протокол серії АП1 №608039 від 27 грудня 2014 року, протокол серії АП1 №608040 від 27 грудня 2014 року та постанову у справі про адміністративне правопорушення від 29 грудня 2014 року Серії ПС1 №5463; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що оскільки факт вчинення правопорушення позивачем підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення та не спростовується жодним належним і допустимими доказом, - підстави до задоволення позовних вимог відсутні.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій ОСОБА_2 звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати зазначені рішення судів та прийняти нове і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника суди керувалися суб'єктивною думкою відповідача щодо наявності факту адміністративного правопорушення і повинні були викликати свідків, які б могли підтвердити або спростувати цей факт. Вказав, що оскаржувані рішення прийняті за відсутності жодних належних доказів у справі.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 грудня 2014 року позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на 45 км. автодороги Київ-Знамянка здійснив обгін транспортного засобу, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки, та не виконав вимогу дорожнього знаку «Обгін заборонено», чим порушив вимоги п. 1.1 дод.1, п.3.25 ПДР України, що підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення від 27 грудня 2014 року. Відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення від 29 грудня 2014 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Вважаючи зазначену постанову незаконною, позивач звернувся із цим адміністративним позовом.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями частини першої статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення, зокрема, вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

За приписами статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_2 адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України (у редакції, що діяла на час виникнення спірних відносин) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, уповноважена особа має всебічно, повно і об'єктивно з'ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення особою адміністративного правопорушення.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача на необхідність виклику свідків, оскільки у позовній заяві ОСОБА_2 вказано про відсутність будь-яких свідків вчинення ним правопорушення.

Натомість, судами попередніх інстанцій на підставі протоколів про адміністративне правопорушення серії АП1 №608039 від 27 грудня 2014 року та серії АП1 №608040 від 27 грудня 2014 року, які були досліджені під час розгляду справи, встановлено факт порушення позивачем ПДР України.

При цьому, протокол про адміністративне правопорушення в розумінні статті 251 КУпАП є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, який встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на зазначене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходила з того, що всі обґрунтування сторін були перевірені та проаналізовані судами попередніх інстанцій, їм було надано належну правову оцінку. Жодних підстав для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не встановлено.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Постанову Обухівського районного суду Київської області від 12 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не оскаржується.

Суддя-доповідач В.М. Шарапа

Судді В.М. Бевзенко

Н.А. Данилевич