Справа № 1940/1553/18
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2019 рокуЛьвів№ 857/911/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 1940/1553/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дерех М.В. в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області 03.12.2018 року, згідно з журналом судового засідання 12:12 год., повний текст судового рішення складено 07.12.2018), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 31.07.2018 року № .

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що дане рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що касовий апарат марки Екселліо DP-25 № КР 00007919, який використовувався позивачем, в період перевірки був у несправності, а саме стара база запрограмованих товарів не видалялась з оперативної пам'яті електронного контрольно-касового апарату і була взята за основу для формування нової бази запрограмованих товарів. Горілки, яка начебто продана за ціною, нижчою від встановлених мінімальних цін, не продавалося, такої горілки взагалі не було у продажу. На думку апелянта несправним апаратом була помилково вибита реалізація однієї пляшки горілки за ціною нижчою від мінімально встановленої.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДФС 17.07.2018 проведено перевірку, якою в магазині, що знаходиться за адресою: м. Збараж, вул. Грушевського, де здійснює свою діяльність ОСОБА_1, встановлено факт реалізації алкогольних напоїв за цінами, нижчими за встановлені оптово-відпускні ціни на такі напої, а саме: 21.01.2018 року було реалізовано одну пляшку горілки «Особлива» ємністю 0,5 л міцністю 40% за ціною 60,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 22.01.2018 року № 661.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 17.07.2018 року.

31 липня 2018 року ГУ ДФС у Тернопільській області, на підставі акта перевірки від 17.07.2018 року 1838/19-00-40-00/НОМЕР_2 винесено податкове повідомлення-рішення № , у відповідності до якого до позивача ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів у розмірі 10000,00 грн.

Не погоджуючись з наведеним, позивач звернувся до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що факт продажу алкогольних напоїв за ціною, нижчої від мінімально встановлених цін, знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються відповідно до Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 485/95-ВР).

Механізм застосування штрафних (фінансових) санкцій регламентується Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790.

Частиною 10 статті 18 Закону № 485/95-ВР надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

На виконання вимог вказаної статті, розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2008 № 957 «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» (далі - постанова № 957), якою передбачено, зокрема, що мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об'ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

Відповідно до ст. 17 Закону № 485/95-ВР до суб'єктів господарювання застосовується фінансові санкції у вигляді штрафів у разі, серед іншого, оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін, але не менше 10000,00 грн.

Згідно з п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, з додержанням встановленого порядку їх застосування.

З матеріалів справи вбачається, що проведеною перевіркою встановлено реалізацію позивачем пляшку горілки «Особлива» ємністю 0,5 л. 40%, за ціною 60,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 22.01.2018 року № 661. Дана обьставина підтверджується дослідженою судом копією фіскального чека.

В матеріалах справи наявна інформація з аналітичної системи про облік платежів по позивачу.

Відповідно до додатку до постанови № 957 (в редакції, чинній на момент реалізації алкогольного напою позивачем) мінімальна роздрібна ціна за 1 літр 100-відсоткового спирту становить 397,76 грн.

У зв'язку з чим, мінімальна роздрібна ціна пляшки горілки об'ємом 0,5 л і вмістом спирту 40% становить 79,50 грн. (397,76 грн*0,5*0,4).

Апеляційний суд погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що вищенаведене порушення вимог постанови № 957 позивачем, а саме реалізація пляшки горілки по ціні нижчою (60,00 грн.) за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої (79,50 грн.), утворює окремий склад правопорушення, що обумовлює застосування відповідної штрафної санкції.

Крім того, статтею 42 Господарського кодексу України передбачено, що підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, покликання позивача на те, що касовий апарат в цей період був у стані несправності, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки ризик здійснення підприємницької діяльності покладається на самого підприємця.

Відсутність у позивача документів про походження реалізованої за ціною, нижчою від мінімальних цін, горілки, не спростовує правильності висновків суду першої інстанції про обґрунтованість накладення на нього штрафних (фінансових) санкцій.

Також не свідчить про відсутність у діях позивача складу правопорушення, за яке на нього накладено (штрафну (фінансову) санкцію, довідка ПП «ІРІДА-2» про перепрограмування електронного контрольно-касового апарату, оскільки нею підтверджується лише факт такого перепрограмування, здійсненого 26.01.2018 року, тобто за півроку до перевірки. Наявність старої бази запрограмованих товарів в електронному контрольно-касовому апараті, про що також зазначається в довідці ПП «ІРІДА-2», також не свідчить про помилку даного апарату, на яку посилається апелянт.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що податкове повідомлення-рішення від 31.07.2018 року № є правомірним та скасуванню не підлягає.

Пунктом 1 частини 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що верховенство права є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 1940/1553/18 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 05.03.2019