Справа № 826/13761/17
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Мельничука В.П.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та ОСОБА_2 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року, головуючий суддя Смолій І.В., суддів Каракашьян С.К., Чудак О.М., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, треті особи: ТОВ "Альфабізнес- Групп", ТОВ "ЛД Агро", Приватна фірма "Техноімпекс", Фізична особа підприємець ОСОБА_4, ТОВ "ССС", ТОВ "ТК Інвестиції та Справа", ОСОБА_5, ФОП ОСОБА_6, ТОВ "ЕЛО Лтд", ТОВ "Агрошина Схід", ТОВ "Олеарій", Міністерство фінансів України, Державна фіскальна служба України про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи: ТОВ "Альфабізнес- Групп", ТОВ "ЛД Агро", Приватна фірма "Техноімпекс", Фізична особа підприємець ОСОБА_4, ТОВ "ССС", ТОВ "ТК Інвестиції та Справа", ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_6, ТОВ "ЕЛО Лтд", ТОВ "Агрошина Схід", ТОВ "Олеарій", Міністерство фінансів України, Державна фіскальна служба України про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №341 «Про внесення змін до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що не було надано відповіді органом до якого звернувся позивач - народний депутат України, що є порушенням Закону України «Про статус народного депутата». Крім того, позивач зазначає, що відповідачем протиправно прийнято постанову №341 від 26.04.2017 року «Про внесення змін до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних», а тому остання підлягає скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Визнано бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо не надання безпосередньо Кабінетом Міністрів України відповіді на звернення народного депутата України ОСОБА_2 про скасування Постанови Кабінету Міністрів України №341 від 26.04.2017 року - протиправною. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач та відповідач подали апеляційні скарги, в якій: позивач просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №341«Про внесення змін до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних»; відповідач просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині задоволених позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, заслухавши осіб. що з»явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України №341 від 26.04.2017 року внесено зміни до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010 року та запроваджено порядок зупинення реєстрації податкових накладних.

Позивач ОСОБА_2 є народним депутатом України.

Відповідності до ч.5 ст.17 Закону України «Про статус народного депутата України» 19.09.2017 року народним депутатом України ОСОБА_2 на адресу Прем'єр-міністра України Гройсмана В.Б. направлено запит, вх.№20/9-17, в якому останній просив скасувати Постанову Кабінету Міністрів України №341 від 26.04.2017 року, як протиправну та розробити новий порядок зупинення реєстрації податкових накладних, що відповідатиме вимогам п.п.17.1.6, п.п.17.1.17, п.п.42.2, п.п.42.4, п.п.86.11, п.п.201.16 Податкового кодексу України.

Міністерством фінансів України листом від 12.10.2017 року №11310-03-2/27788 надано відповідь в якій зазначено, що Міністерство фінансів України не може підтримати вимоги заявника щодо скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №341 «Про внесення змін до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних» з метою запровадження нового порядку зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, вищезазначену постанову незаконною та такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Частиною четвертою статті 76 Конституції України визначено, що повноваження народних депутатів України визначаються Конституцією та законами України.

Закон України «Про статус народного депутата України» визначає статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень.

Статтею 1 Закону передбачено, що народний депутат України є обраний відповідно до Закону України "Про вибори народних депутатів України" представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

Народний депутат здійснює свої повноваження на постійній основі.

При виконанні своїх повноважень народний депутат керується Конституцією України, законами України та загальновизнаними нормами моралі.

Держава гарантує народному депутату забезпечення необхідними умовами для здійснення ним депутатських повноважень.

Згідно частини першої статті 24 Закону України "Про статус народного депутата України" народний депутат зобов'язаний, серед іншого: дбати про благо України і добробут Українського народу, захищати інтереси виборців та держави; додержуватися вимог Конституції України, цього Закону, Регламенту Верховної Ради України, інших законів України, додержуватися присяги народного депутата України; постійно підтримувати зв'язки з виборцями, вивчати громадську думку, потреби і запити населення, а у разі необхідності повідомляти про них Верховну Раду України та її органи, вносити пропозиції та вживати в межах своїх повноважень заходи щодо їх врахування в роботі органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат у порядку, встановленому законом, у тому числі, звертається із депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності у порядку, передбаченому цим Законом і законом про регламент Верховної Ради України.

Статтею 16 Закону передбачено, що народний депутат має право на депутатське звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, незалежно від форм власності та підпорядкування, об'єднань громадян з питань, пов'язаних з депутатською діяльністю, і брати участь у розгляді порушених ним питань.

Депутатське звернення - викладена в письмовій формі пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз'яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, керівники підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян, яким адресовано депутатське звернення, зобов'язані протягом 10 днів з моменту його одержання розглянути і дати письмову відповідь. У разі неможливості розгляду звернення народного депутата у визначений строк його повідомляють про це офіційним листом з викладенням причин продовження строку розгляду. Строк розгляду депутатського звернення, з урахуванням продовження, не може перевищувати 30 днів з моменту його одержання.

Народний депутат, який направив звернення, може бути присутнім при його розгляді, про що він повідомляє відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об'єднань громадян, яким адресовано депутатське звернення. Посадова особа, відповідальна за розгляд звернення народного депутата, зобов'язана завчасно, але не пізніше ніж за день повідомити народного депутата про час і місце розгляду звернення.

Вмотивована відповідь на депутатське звернення повинна бути надіслана народному депутату не пізніш як на другий день після розгляду звернення. Відповідь надається в обов'язковому порядку і безпосередньо тим органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, до якого було направлено звернення, за підписом його керівника чи посадової особи, керівником підприємства, установи та організації, об'єднання громадян, крім випадків, установлених цим Законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся із депутатським запитом до Прем'єр-міністра України Гройсмана В.Б., тоді як відповідь було надано за підписом в.о. Міністра фінансів України, а не безпосередньо тим органом, до якого звертався позивач - тобто Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України. Прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Статтею 114 Конституції України передбачено, що до складу Кабінету Міністрів України входить Прем'єр-Міністр України, Перший віце-прем'єр-міністр України, віце-прем'єр-міністри, міністри.

Прем'єр-Міністр України керує роботою Кабінету Міністрів України, спрямовує її на виконання Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України.

Статтею 33 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» врегульовано питання розгляду звернень і запитів народних депутатів України.

Так, Кабінет Міністрів України або члени Кабінету Міністрів України, яким надійшли звернення чи запит народного депутата України, зобов'язані надати відповідь у встановленому законом порядку.

Відповідь на звернення чи запит народного депутата України, направлені Кабінету Міністрів України, підписує Прем'єр-міністр України. Відповідь на звернення чи запит народного депутата України, направлені іншим членам Кабінету Міністрів України, підписує член Кабінету Міністрів України, якому це звернення чи запит адресовано.

Отже, суд суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не дотримано вимог ч.4 ст.16 Закону України «Про статус народного депутата України» при надання відповіді, оскільки позивач звертався до Кабінету Міністрів України в особі Прем»єр-міністра України, тоді як відповідь надано Міністерством фінансів України.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №341 від 26.04.2017 року «Про внесення змін до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних», колегія суддів азначає наступне.

Зі змісту статті 6 Закону України «Про статус народного депутата України» вбачається, що народний депутат у порядку, встановленому законом: 1) бере участь у засіданнях Верховної Ради України; 2) бере участь у роботі депутатських фракцій (груп); 3) бере участь у роботі комітетів, тимчасових спеціальних комісій, тимчасових слідчих комісій, утворених Верховною Радою України; 4) виконує доручення Верховної Ради України та її органів; 5) бере участь у роботі над законопроектами, іншими актами Верховної Ради України; 6) бере участь у парламентських слуханнях; 7) звертається із депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України тощо.

У відповідно до частини другої статті 7 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат відповідно до закону розглядає звернення виборців, а також від підприємств, установ, організацій, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднань громадян, вживає заходів для реалізації їх пропозицій і законних вимог, інформує виборців про свою депутатську діяльність під час особистих зустрічей з ними та через засоби масової інформації.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про статус народного депутата України» народний депутат, який не має спеціальних повноважень на представництво Верховної Ради України, має право вступати у відносини з посадовими особами і державними органами іноземних держав лише від свого імені.

У відносинах з посадовими особами, державними органами і громадянами іноземних держав народний депутат має право захищати незалежність та суверенітет, інтереси України, її громадян і не завдавати своїми вчинками шкоди Україні, її громадянам.

Отже, повноваження щодо звернення до суду щодо визнання незаконними дій та актів Кабінету Міністрів України, у тому числі з метою захисту прав виборців, можуть бути реалізовані народним депутатом України тільки у межах відносин представництва.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, звертаючись до суду з адміністративним позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач, який є народним депутатом України, ОСОБА_2 не розмежував порушені права товариств та його права, як депутата Верховної Ради України.

У Постанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі № 800/541/16, суд підкреслив, що обов'язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб'єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно частини другої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

З аналізу вищезазначених норм, слідує, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок вчинення його бездіяльності та прийняття оскаржуваного рішення.

Позивач не є суб'єктом правовідносин, які склались в результаті прийняття оскаржуваної постанови відповідачем, відповідно і дана постанова не може порушувати прав, свобод чи інтересів позивача.

Таким чином, виходячи з вимог чинного законодавства України, народні депутати України не наділені повноваженнями вимагати усунення порушення законності шляхом індивідуального звернення до суду з адміністративним позовом.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України №341 від 26.04.2017 року «Про внесення змін до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних».

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 363/3414/13-а, від 21 червня 2018 року у справі № 826/4504/17.

Що стосується доводів представника Кабінету Міністрів України про те, що позивач звертався до конкретної особи, а саме до Прем»єр-міністра України Гройсмана В.Б., тоді як суд, частково задовольняючи позовні вимоги, визнав бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо ненадання безпосередньо Кабінетом Міністрів України відповіді на звернення народного депутата України про скасування постанови КМ України №341 від 26.04.2017 року, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.4 ст.16 Закону України «Про статус народного депутата України» відповідь надається тим органом державної влади до якого направлено звернення народного депутата України, за підписом його керівника чи посадової особи.

Оскільки Прем'єр-міністр України є членом Кабінету Міністрів України, відповідь має бути надана саме органом державної влади - Кабінетом Міністрів України за підписом керівника чи посадової особи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 жовтня 2018 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Кабінету Міністрів України та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 жовтня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Судя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Мельничук В.П.

Повний текст виготовлено: 06 березня 2019 року.